Tänan teid, ja tänan eriti selle eest, et
olete siin nii varajasel hommikusel ajal.
Tean, et CCC standardi järgi on veel
varane koiduaeg.
(aplaus)
Niisiis, mina olen Alex Halderman.
Ma olen arvutiteaduste professor
Michigani ülikoolis, USA-s.
Töö, millest hakkan teile täna rääkima,
on olnud eelkõige koostöö teistega.
Ma pean eriti tänama minu tudengeid -
Drew Springall, Travis Finkenauer ja Zakir Durumeric,
ning meie kaastöötajaid -
Jason Kitcat, Harri Hursti ja Margaret MacAlpine.
See töö poleks valminud ilma nendeta!
Tegelikult on kolm minu tudengit,
kellega ma e-valimiste uuringut tegin,
täna koos minuga siin.
Eric Wustrow, Zakir Durumeric, Drew Springall,
kas te tõuseksite, palun, püsti!
Hästi! Aplaus tudengitele!
Nemad tegidki seda tööd!
(aplaus)
Hüva! Niisiis on e-valimised midagi,
mis on mind huvitanud viimased 10 aastat.
Ja see pakub mulle huvi eriti seetõttu,
et see kõlab justkui midagi imelist,
mis võimaldaks kasutada arvuteid
häälte turvaliseks kokkulugemiseks,
laseks valida üle interneti,
koos kõigi mugavustega,
mida see tehnoloogia kaasa toob.
Võib-olla saaksime vähendada kulusid,
võib-olla saaksime suurendada osavõttu.
Samal ajal esitavad e-valimised
mõned kõige raskemad väljakutsed
andmeturbe vallas.
Ja ma näen selles motiveerivat näidet
ja motiveerivat probleemi
kõiksugu edasiarenguteks krüptograafias,
süsteemiehituses ja kasutatavuses.
E-valimised on väga keeruline
turbeprobleem ebaharilike nõuete tõttu.
Turvalisteks e-valimisteks on
ennekõike vaja kaht asja.
Üks neist on terviklus,
ja selle all pean silmas seda,
et valimistulemus vastaks valija tahtele.
See on üsna nõrk tervikluse definitsioon.
Lihtsustatult: et õige kandidaat võidaks.
See tähendab loomulikult,
et hääled on antud
vastavalt valija tahtele,
ja et valimistulemus on kokku loetud
vastavalt sellele, kuidas hääled anti.
Kuid teine nõue, ja põhjus,
miks see on palju keerulisem
kui teised probleemid,
millega me igapäevaselt tegeleme,
nagu netipangad ja ostmine e-kaubanduses,
seisneb selles, et meil on vaja tagada
ka valimissaladuse nõue.
Valimissaladus, mis on üheks tähtsaimaks
tehnoloogiliseks edusammuks
valimistehnoloogia ajaloos.
Valimissaladus, mis kaitseb sind sunni
eest anda oma hääl nõutud moel.
Ja kaitseb meid sinu hääle müümise eest.
Valimissaladuse nõude järgi ei tohi keegi
teada saada, kuidas sa valisid, isegi,
kui sa püüad talle oma valikut tõestada.
Sellega tahame vältida valimiste
survestamist ja takistada häälte müüki.
Põhjus, mis teeb e-valimised keeruliseks,
on suuresti selles, et need kaks omadust,
terviklus ja valimissaladus,
on vastandlikud.
Paljud kaitsemeetmed, mida me tavaliselt
püüaksime kasutada tervikluse tagamiseks,
meetmed, mida me kasutame e-kaubanduses -
saata kviitung või pangaväljavõte,
või tehes arvepidamist suure tabeliga,
kus kogu raha sisse ja välja liikumine
on kokku võetud, ja me veendume,
et kõik klapib.
Selliseid asju on väga-väga keeruline
või võimatu rakendada, kui me tahame
hoida ranget valimissaladust,
samal ajal kui püüame tagada terviklust.
Seega vajame väga erinevaid mehhanisme,
saavutamaks e-valimiste süsteemi,
mis tagaks need kriitilised nõuded.
Loomulikult pole see takistanud inimesi
elektroonilisi valimissüsteeme ehitamast.
Paljud riigid üle kogu maailma kasutavad
elektroonilisi valimisi või on hakanud
proovima internetivalimisi.
Mul on viimastel aastatel olnud õnne
osaleda mõnedes esimestes erinevate
süsteemide praktilistes uuringutes.
Näiteks 2007. aastal osalesin Princetonis
meeskonnas, mis tegi esimest praktilist
sõltumatu osapoole turvaanalüüsi USA
valimistel kasutatud valimismasinale.
See asjandus, Diebold AccuVote-TS, oli
toona USA-s levinuim e-valimismasin.
Selle tootja oli tehnoloogia osas väga salatsev.
Nad veensid rahvast, et loomulikult on
see täiesti turvaline, kuid seda,
kuidas see töötab, hoiti saladuses.
Loomulikult on see väga harva hea märk.
Alles pärast mitmeid aastaid ilma fakte
teadmata peetud arutelu, andis lõpuks
keegi vilepuhuja ühe neist masinatest
meie uurimisrühmale Princetonis.
Ja mõned neist lugudest on sellised,
et ise välja mõelda ei oskakski.
Pärast eilset filmi Citizenfour,
näib see pärinevat otse sellest filmist.
Ma pidin minema sellele masinale järgi
ja selle kätte saama otse allika käest.
See kiskus naeruväärseks -
pidin sõitma New Yorki,
kus parkisin auto Times Square hotelli
juures tänaval teise sõiduritta
ja läksin hotelli taha teenindusteele,
kus vihmamantlis mees andis mulle
musta nahast kohvri valimismasinaga.
(aplaus)
Igatahes veetsime suve, töötades salaja
masinat pöördkodeerides, ja ma ei tea,
mis seal nii salajast oli -
see oli olemuselt imelikus korpuses ja
puuteekraaniga personaalarvuti, millel
eemaldatav mälukaart sedelivormi üles
ja häälte alla laadimiseks.
Igatahes saime teada paar huvitavat asja selle turvalisuse kohta.
Selgus, et sellel oli lihtsalt tavaline
operatsioonisüsteemi tuum, ja rakendus,
mis luges ja summeeris hääli.
Tehes mälukaardiga paar lõbusat trikki,
sai masina panna asendama oma tarkvara,
millel puudusid krüptograafiakontrollid,
ükskõik, mis tarkvaraga, mida sa tahtsid.
Nii tulime välja rakendusega Stuffer (Koosseisuline Töötaja),
mille sai masinasse laadida,
mis näitas puuteekraanil ilusat liidest,
lasi sul valida, kelle poolt hääletada
ja mil määral,
ning muutis siis vastavalt kõiki hääli,
sest see masin hoidis hääli lihtsalt elektroonilises mälus.
Sellisel viisil on võimalik korraldada
valimised George Washingtoni
ja Benedict Arnoldi (kuulus Ameerika revolutsiooni reetur)
vahel selliselt, et ükskõik,
millal me seda hääletust korraldame,
võidab alati Benedict Arnold,
sest oleme masinat salaja mõjutanud.
Seda on nii lihtne teha, et minu juhtumil
isegi kamp naiivseid bakatudengeid
saaks mõne nädalaga hakkama,
tänu valimiste automatiseerimisele.
Me avastasime ka, et tänu selle
tehnoloogia automatiseerimisele
saame luua valimismasinaviiruse,
mis levib nendel mälukaartidel
masinast masinasse
normaalse valimistsükli käigus.
Seega saab keegi, kel õnnestub mõni minut
mõne valimismasina juures omaette olla,
muuta valimistulemust kogu osariigis.
See on e-valimiste tõeline oht.
Mitte lihtsalt see,
et võltsimine on võimalik -
ka paberhääletust on võimalik võltsida,
kuid automatiseerimise pakutav võimsus
võimaldab seda märksa ulatuslikumalt
ja vaid väikse salasepitsuse teel,
mida on ka väga raske avastada.
Aga see pole ainus uuring,
mis on näidanud e-valimiste probleeme.
Ma olin osaline uuringus, mille tellis
California osariigi kantsler Debra Bowen,
samuti 2007. aastal, ja mis analüüsis
kõiki e-valimiste tehnoloogiaid,
mida Californias kasutatakse.
Me uurisime kolme tootja masinaid: Hart, Sequoia ja Diebold.
Uskuge või mitte, kuid kõik need masinad
põhinesid lähtekoodil, mis koosnes
sadadest tuhandetest koodiridadest.
Liiga keeruline, et olla turvaline.
Seega polnud üllatus, et kõiki neid
masinaid ohustas häälte varastamise kood
ja rünnakud, mis lasevad valimisametnikel
rikkuda hääletamise salajasuse nõuet
ja saada teada kuidas keegi hääletas.
Uuringu tulemusena kaotasid need masinad
sertifikaadi ja nende kasutamine keelati California osariigis.
(aplaus)
Kuid see pole vaid USA probleem.
Ka Euroopas katsetatakse e-valimistega
ja ühe esimese uuringu Euroopas
korraldas minu sõber Rop Gonggrijp,
kes istub siin esimeses reas.
Aplausiraund Ropile!
(aplaus)
Niisiis Rop ja tema kaastöötajad uurisid
Nedap ES3B masinaid, mis olid kasutusele
võetud Hollandis, ja nad avastasid,
et vahetades lihtsalt EEPROM-i kiibi,
mis, nagu nad demonstreerisid,
on hõlpsasti tehtav vähem kui minutiga,
saavad nad panna masina varastama hääli,
tegema sohki ja isegi mängima malet.
(naer ja plaksutamine)
Inspireerituna Ropist, võtsime kolleeg Ariel Feldmaniga masina,
mis siiani kasutusel paljudes USA osades,
ja mõned aastad hiljem muutsime selle päris heaks Pac-Mani masinaks.
(naer ja plaksutamine)
Kuid pole üksnes USA ja Euroopa.
Ka India kasutab elektroonilisi valimisi.
See on nii maailma suurim demokraatia
kui ka suurim e-valimiste kasutaja.
Neil on sellised kodumaised
väga ilusad ja väga lihtsad
varjatud süsteemiga valimismasinad.
Läheks liiga pikale rääkida täna kogu lugu,
kuid praeguseks umbes 4 aastat tagasi
andis anonüümne allikas, vilepuhuja,
ühe neist salajastest valitsuse tehtud masinatest
uurimiseks sellele keskmisele mehele (Hari Prasad).
Ja ta helistas mulle ja Ropile,
ning me läksime Indiasse ja uurisime seda.
Nagu ma ütlesin, läheks kogu lugu pikale,
kuid lühidalt kokkuvõttes lõppes see nii,
et Hari pandi mõneks ajaks vangi,
Ropit ja mind oleks maalt peaaegu välja saadetud.
Ja just äsja tegi India ülemkohus reegli,
et nad peavad kasutusele võtma
paberil väljatrüki, et India valijad
saaks mõistliku tagatise, et nende hääled
on turvaliselt kokku loetud.
(aplaus)
Aga internetivalimised?
Kuid internetivalimine on veel keerulisem
kui e-valimine eraldiseisvas masinas,
mis asub valimisjaoskonnas,
sest internetivalimistel on probleem,
et valijad kasutavad oma arvuteid,
väljaspool turvalist keskkonda, kus
need võivad olla haavatavad survestamise,
kasutajanimede ja paroolide varguse,
valimisserverit teeskleva libaserveri,
masinaid nakatava pahavara või isegi juba
paljusid masinaid nakatanud botnettide
poolt, kompromiteerides valimistulemust.
Ja see pole veel kõik -
ka server peab olema suuteline
vastu pidama teenusetõkestusrünnetele.
Pidagem meeles, et valimised toimuvad
kindlal perioodil, seega ei saa öelda,
et meie süsteem on sel nädalal maas
ja me lükkame internetivalimiste osa
edasi järgmisesse kuusse.
See lihtsalt ei sobi!
Tuleb muretseda siseringirünnakute pärast,
välise sissetungi pärast
ja veelgi keerukamate rünnakute pärast,
nagu mõne riigi poolt toetatud ründed.
Kui mitu riiki sinu arvates võib soovida
mõjutada mõne suurriigi valimistulemusi?
Sellise soovi ja võimetega arenenud
riikide arv tõenäoliselt kasvab.
Kuid samal ajal on internetivalimiste
süsteeme keerukam uurida.
Ei saa lihtsalt loota kellelegi,
kes tooks sulle keset ööd ühe masina, kui sul raskeks läheb.
Ei saa serverisse häkkida valimiste ajal.
See oleks eetiliselt sobimatu:
sest teadlasena, kes püüab parandada
demokraatliku tehnoloogia olukorda,
ei saa ma õigustada midagi,
mis võiks sekkuda valimiste
läbiviimisesse ja tulemustesse.
Seepärast pidime otsima muid võimalusi
ja üks parimaid näiteid,
mis mul on õnnestunud siiani leida,
on intsident aastast 2010,
kus Washington DC otsustas
juurutada internetivalimiste süsteemi.
Nad said suure valitsuse toetuse, et seda ehitada.
Ja see oli mõeldud sõjaväes
ja välismaal viibivatele valijatele
kodukohas mittevalija hääle andmiseks.
Nad tegid palju asju õigesti -
nad tegid avatud lähtekoodiga süsteemi,
nad palkasid mõned suurte kogemustega veebiarendajad,
nad kaasasid isegi turbeeksperte
ja küsisid neilt, kuidas peaks uut
internetivalimiste süsteemi tegema.
Ja turbeeksperdid isegi hoiatasid,
et internetihääletus on liiga ohtlik,
et ei-ei, ärge tehke seda!
Kuid DC tegi seda ikkagi.
Kuid võib-olla kompromissina,
võib-olla selleks, et meid paika panna,
et tõestaksime oma väiteid,
otsustasid nad korraldada avaliku
katsetuse ja ütlesid,
et nädal enne valimisi
korraldatakse testhääletus,
ja igaüks, kes tahab proovida sisse murda
ja näidata, kui haavatav see süsteem on, võib seda teha.
(naer)
Mitte iga päev ei kutsuta sind
häkkima valitsuse arvutitesse
ilma vangi minemise ohuta.
Ma sain kokku meeskonna oma tudengeid
ja me otsustasime üleskutsele vastata.
Niisiis, nende süsteem nägi välja nii:
logid ilusa veebiliidese kaudu sisse,
laed alla hääletussedeli,
täidad selle PDF-Readeriga,
laed selle taas üles,
ja ongi kõik -
"Täname hääletamast!" ja "Teata ka oma
sõpradele Facebookis ja Twitteris!"...
Ilus ja särav! See on...
(naer ja aplaus)
Igatahes nädal enne valimisi need kutid,
Eric Wustrow, Scott Wolchok, ja mina,
kogunesime ühel õhtul minu kabinetti,
jäime üles päris kauaks, lugedes meile
avaldatud lähtekoodi ja kena GitHubi kogu.
Olime DC lähtekoodi paar tundi lugenud,
umbes 3-4 paiku hommikul, kui uurisime
seda protseduuri siin, mis on tehtud
veebirakenduste raamistikus Ruby On Rails,
mida keegi meist polnud varem näinud.
Kuid suutsime siiski enamvähem aru saada.
Sellest esiletõstetud reast siin selgub,
et see valimissüsteem kasutab GPG-d
üles laetava sedeli krüpteerimiseks,
et see oleks turvaline ja salajane,
kuni tuleb aeg häälte kokku lugemiseks.
Siis liigutatakse need teise masinasse
ja avatakse seal hoitava privaatvõtmega.
Probleem peitub siin - nad kasutavad
topelt jutumärke ühekordsete asemel.
Sellest piisas, et me saime sisse häkkida
ja varastada kõik hääled.
(naer)
Probleem on selles, et see võimaldab
skriptisüstirünnakut, kuna see teek,
mida kasutati, see versioon,
mida kasutati, laseb lihtsalt koostada
koodijupi ja kasutada süsteemipöördumist,
et sisestada see käsureale.
Hea seegi, et nad kontrollisid failinime põhiosagi,
ent laiend jäi kontrollimata.
Seega, kui sa kasutasid laiendit,
mis sisaldas käsurea käske,
siis põhjustas see nende käskude
käivitumise veebiserveri protsessile
antud kasutajaõigustes,
mis olid: hääletussedelite vastuvõtt
ja valimiste läbiviimine.
See oli esimene asi, mida me proovisime, ja see toimis!
Igatahes...
(aplaus)
Me leidsime samas võrgus ka teisi
huvitavaid seadmeid, sealhulgas mitmeid
veebikaameraid, mis polnud kasutajanime
ja parooliga kaitstud.
Need olid andmekeskuses,
seega siin on masinad,
millel käivad e-valimised,
siin töötajad..., siin turvamees,
kes ei tea, et me häkime serverisse...
Kuid see oli tegelikult väga kasulik,
sest me saime neid mehi jälgida,
kas nad kahtlustavad,
et miskit on puudu.
Ja me nägimegi olulist muutust
nende käitumises ja hoiakutes -
kui nad viimaks avastasid, et olime
saavutanud kontrolli süsteemi üle,
siis polnud nad eriti õnnelikud.
(naer ja aplaus)
Igatahes, ma hüppan nüüd loos
jupp maad edasi, viimaks oli aeg
DC-s küps süsteemi ründamiseks.
Seega ootasime kuni kella viieni, millal,
nagu ma turvavideote põhjal teadsin,
läksid süsteemiadministraatorid
tavaliselt ööseks koju.
Sellest hetkest hakkasime seda
käsuliidese süstimise turvaauku kasutama,
et käivitada väliseid käsklusi.
Tegelikult me ehitasime mingit laadi
simuleeritud käsuliidese,
mis teeks vajalikke asju,
et kompileerida miskit valimissedelile,
laadida see üles, käivitada käsud
ja lekitada see tagasi välja,
pannes midagi veebiserveri avalikku kausta.
Ja põhimõtteliselt luua mulje,
nagu me oleksime käsureal.
Igatahes jätkasime rünnet süsteemi vastu,
mängides reaalse ründaja rolli.
Niisiis, kui sa reaalse ründajana
oled valimissüsteemi sisse häkkinud,
siis mida sa esimesena teeksid,
kas varastaksid kõik hääled?
Ei! Esimese asjana varastaksid
sa kõike muud, mida õnnestub,
ja mis võib aidata sul
süsteemi tagasi pääseda.
Sa lood järjepidevuse.
Alles teine asi, mis me tegime,
oli kõigi häälte varastamine...
(naer)
Me asendasime need oma valimissedelitega,
kus kõigil oli kandidaadiks
nimekirjaväline kandidaat -
ulmejutu või -filmi kuri robot,
kes võiks olla see,
kelle poolt arvutid hääletaks,
kui nad tahaks võimule tulla.
Siis seadistasime süsteemi asendama
kõik uued hääled meie eelistusega.
Siis lisasime tagaukse,
mis teeks avalikuks kõigi teiste valijate
salajased valimiseelistused,
ja kustutasime logid,
püüdes varjata oma tegevuse jälgi.
Nüüd oli meil veel üks dilemma,
mis seisnes selles, et olime saavutanud
süsteemi üle täieliku kontrolli,
kuid kuna pärisvalimised
olid nädala pärast tulemas,
siis tahtsime DC-le teada anda, mis on juhtunud.
Aga me ei tahtnud neile helistada,
sest arvasime, et oleks põnev testida,
kui hästi suudavad valimisametnikud
rünnakuid tuvastada ja neile
simuleeritud valimiste käigus reageerida.
Iial pole olnud head näidet ega uurimust,
kuidas see välja mängitakse.
Seega neile lihtsalt helistamise asemel
otsustasime jätta oma arvates mitte eriti
tagasihoidliku visiitkaardi.
Niisiis muutsime valimisprotseduuri lõpus
valijat tänava ja sõpru Facebookis ja
Twitteris teavitada soovitava lehekülje
koodi, lisades sinna mõne rea. Just siia!
See käivitas valija arvutis mõnesekundise
pausi järel Michigani ülikooli jalgpalli
võitluslaulu "Tervitus võitjatele".
(naer ja aplaus)
Nii kulus ikkagi peaaegu kaks päeva,
enne, kui valimisametnikud märkasid.
Ja see juhtus alles siis,
kui keegi helistas neile ja tõstis esile,
et süsteem ise meeldib talle,
kuid talle ei meeldi see muusika,
mis lõpus mängib - see olevat häiriv!
(naer)
Arvan, et alles siis vaatasid nad ringi,
said aru, et nad kõik on
konkureeriva jalkameeskonna fännid.
Ja tundsid siis jubedat uppumise tunnet.
Igatahes tegi DC lõpuks targasti -
nad loobusid internetivalimiste süsteemi
häälte kogumiseks kasutamisest.
Selle asemel lasid nad võõrsil viibivail
valijatel õigeaegselt valida aitamiseks
alla laadida tühja valimissedeli,
selle välja printida,
ja saata see tagasi postiga.
Sellega kõrvaldasid nad enamiku riske
ja tulid poolele teele vastu valijaile,
kelle hääl vajas õigeaegset tagastamist.
Hüva! See oli senini meie parim uuring.
(aplaus)
Ja see toob meid tänase ettekande
peateema juurde.
Internetivalimised Eestis.
Eesti on väga-väga huvitav juhtum,
ja olen aastaid jälginud, mis on toimunud
Eesti internetivalimiste süsteemiga, sest
Eesti on maailma riikidest enim suutnud
internetivalimisi juurutada ja kasutada.
Neile, kes ei tea, kus Eesti asub,
sh enamik publikus olevaid ameeriklasi,
siis see asub siin.
Nagu näete, piirneb see Venemaaga.
Ameeriklastele: see on ka Euroopa Liidu ja NATO liige.
Niisiis, Eesti on tegelikult
tehnoloogiliselt üsna arenenud riik.
Nad on liidrid e-valitsuse osas,
nad teevad palju huvitavaid katseid,
kuidas pakkuda avalikke teenuseid üle interneti.
Selles kontekstis on pisut vähem üllatav,
et üks selline riik, nagu Eesti,
eksperimenteerib internetivalimistega.
Siiski on Eesti teinud rohkem,
kui kõigest mõned katsed.
Viimase kümne aastaga on nad, ma usun,
korraldanud internetis seitse valimist,
sealhulgas kõige hiljutisemad, mais 2014
toimunud Euroopa parlamendi valimised,
kus rohkem kui 30% kõigist häältest
anti interneti teel.
See on lihtsalt imeline!
Mitte ükski teine riik ei saa lähedalegi
nii tugeva internetist sõltumise poolest
riiklikel valimistel - üle 30 protsendi!
Ja ometi, kas Eesti süsteem on turvaline,
on küsimus, millele pole antud adekvaatset vastust.
Tegelikult polnud meie sinna sattumiseni
sõltumatut rahvusvahelist uuringut,
mis oleks detailselt kontrollinud
seda tehnoloogiat ja selle turvalisust.
Ja seepärast paljudes teistes riikides,
sealhulgas minu kodumaal, oli inimesi,
kes imetledes vaatasid: ohhoo, Eesti,
vaadake seda, nad hääletavad internetis,
miks meie seda teha ei saa?
Kas poleks tore, kui me saaks internetis hääletada?
Seepärast tahtsin ma teada saada,
nagu ka mu tudengid ja paljud mu sõbrad,
kas Eesti on tõesti lahendanud
internetivalimiste turvalisuse probleemi?
Kas nad on oma süsteemi loonud viisil,
mis arvestab kõiki neid reaalsete
ohtude liike, mida suured riigid
valimiste korraldamisel kohtavad?
Ja mida võiks minu riik, ja kõik teised, Eesti näitest õppida?
Seega ootasin ma mitu-mitu aastat
võimalust minna Eestisse,
kohtuda seal nende inimestega,
et uurida seda süsteemi
ja püüda saada vastused neile küsimustele
e-valimiste uuringu kontekstis.
Viimaks oli mul see võimalus,
oktoobris 2013, kui mind kutsuti kaasa
rahvusvahelise teadlaste meeskonnaga
Tallinna linnavalitsuse poolt -
et tulla Eestisse,
rääkida meie kogemustest e-valmistega
ja olla riiklike valimiste vaatleja,
et reaalselt näha seda e-valimiste
süsteemi administreerimise protsessi.
Seega olime valimiste ametlikud akrediteeritud vaatlejad.
Me pidime külastama andmekeskust,
kus majutatakse valimiste servereid.
Me pidime kohtuma süsteemi arendajatega
ja intervjueerima neid põhjalikult,
sealhulgas süsteemi isa Tarvi Martensit,
kes tegelikult tegi sellest ettekande ka
vist 25. C3 kongressil aastaid tagasi.
Tarvi on üks juhtivatest arendajatest,
see on tema lapsuke ja mul oli hea meel
temaga silmast silma pikemalt vestelda,
veeta koos temaga üks päev
ja tutvuda süsteemi toimimisega.
Saime tutvuda ka lähtekoodiga, sest Eesti
avaldas just eelmisel aastal esmakordselt
osa oma valimissüsteemi lähtekoodist.
Nad avaldasid serveripoolse lähtekoodi.
Kliendi lähtekood on endiselt kinnine.
Nad paluvad sul oma arvutisse paigaldada
suletud koodiga rakendus, et vältida sama
ilmega ebaausa libarakenduse loomist
või vähemalt teha see raskemaks.
Me pidime ka läbi vaatama, ja see on väga
huvitav asi, mis nad teevad, me pidime
vaatama kümneid tunde videosalvestisi,
mida Eesti valimiste ajal teeb.
Näiteks valimiseelne serverite seadistus
ja igapäevane varundamine andmekeskuses.
Tõesti huvitav, et nad seda pakuvad,
see võimaldas meil täita mitmeid lünki,
kuidas süsteemi tegelikult kasutatakse.
[Valija kogemused]
Järgmise asjana tahan teile näidata,
milline see süsteem näeb välja valija vaatenurgast.
Kui sa oled Eesti valija,
kes kavatseb oma e-hääle anda,
siis on sul selleks umbes nädal aega
enne kohaleminemisega valimispäeva.
Sa logid oma arvutist sisse,
laadid alla rakenduse,
ja on vaid üks asi sellel pildil,
mis võib tunduda teistele ebatavaline.
Ja see on see asi! Mis see on?
Eestis on üks väga huvitav asi nende poolt
arvutitehnoloogia vallas tehtu seas -
kõik nende ID-kaardid on kiipkaardid
ja igal kodanikul on selline ID-kaart,
mille kiibis on RSA võtmepaar.
Neid saab kasutada autentimiseks veebis,
kasutades HTTPS TLS klienti Auth.
Nad on ainuke riik,
kus see on laialt kasutusele võetud.
Või dokumentide allkirjastamiseks,
ja neil on seaduslik, riigi tunnustatud
elektroonilise dokumendi vorming,
mis toetab selle kaardiga antud allkirju.
Mitu riiki on püüdnud sellist asja teha,
kuid Eesti on ainulaadne, sest seal on
see laialt kasutusel - paljud inimesed,
suur osa eestlastest, kasutab seda kaarti
internetipangas, nad kasutavad seda
tuludeklaratsiooni esitamiseks,
nad kasutavad seda, et pääseda ligi
online tervishoiuteenustele.
See on tõesti laialt kasutusel,
ja minu arvates on see fantastiline,
et neil on õnnestunud luua rahvuslik
avaliku võtme infrastruktuur
ja näha selle omaks võtmist.
Seega pole üldse üllatav, et nad rajasid
kogu valimissüsteemi ülesehituse nende
kaartide võimetele ja funktsioonidele.
Seega tuleb e-valima mineva eestlasena
esmalt ametlikust veebist alla laadida
kliendirakendus, ja see on saadaval
Windowsile, Macile ja Linuxile.
Siis paigaldada see oma arvutisse
ja edasi järgida rakenduse juhiseid,
kasutada oma kiipkaarti, riiklikku ID-d,
et anda oma hääl.
Siin on see, kuidas see käib:
Esmalt käivitad sa rakenduse,
ja see küsib sinult neljakohalist koodi.
See kood on vajalik kiipkaardile,
et aktiveerida kaardi autentimis- ja allkirjastamisfunktsioonid,
ning lubada kasutada võtmeid.
Pärast seda ühendub see valimisserveriga,
autendib TLS kliendiga Auth,
otsib välja, kus sa elad,
ja saadab rakendusele valimissedeli.
Sa pead rakenduses lihtsalt valima,
kelle poolt sa hääletad.
Muide, igaks valimiseks on uus rakendus.
Siis klõpsad nuppu "Valin", ja edasi
tarkvara tegeleb natuke krüpteerimisega.
Siin on see, mida see teeb - kaht asja.
Esiteks krüpteerib see su valimissedeli,
kasutades RSA-d ja kliendi genereeritud
juhuslikku polsterdavat teksti.
Siis võtab see selle krüpteeritud sedeli
ja allkirjastab digitaalselt
sinu ametliku ID-kaardiga.
Seega teine, allkirjastamise etapp,
annab tulemuseks allkirjastatud
krüpteeritud valimissedeli.
Allkirjastatud krüpteeritud valimissedel
läheb valimisserverisse, mis hoiab seda,
kuni on aeg hääled kokku lugeda.
See on valimiseprotseduuri lühiülevaade, väga lihtne!
Järgmisena on Eestil siiski iseärasus,
mida rakendati alles viimastel aastatel,
ja mis laseb sul teha midagi,
mida nad kutsuvad kontrollimiseks.
Viimane asi,
mida valimiste klientrakendus teeb,
on sellise QR koodi näitamine.
See QR kood sisaldab kaht asja:
sedeli tunnust ja enne RSA krüpteerimist
sedeli polsterdamisel kasutatud juhuteksti.
Nende abil saad nutitelefonirakendusega,
mis on saadaval iOS-ile ja Androidile,
skaneerida selle QR koodi, misjärel teeb
rakendus päringu valimisserverisse
ja server saadab tagasi
krüpteeritud valimissedeli,
millelt on eemaldatud digiallkiri.
Server väidab, et see on see sedel, mille ta sinult sai.
Hüva! Siis, kasutades seda juhuteksti,
mis saadi QR koodist, püüab nutirakendus
jõuga lahti murda sinu sedelit, proovides
läbi kõik võimalused, kuni leiab selle,
mis šifreerub samaks tekstiks.
Hüva! Siis leiab see kokkusobivuse
ja kuvab tulemuseks saadud kandidaadi.
Sunnivastase abinõuna saab valideerimist
teha vaid kuni kolm korda ja seda kuni
30 minuti jooksul pärast hääletamist.
Muidu saaks sinu survestaja alati nõuda,
et näitaksid talle oma sedeli kontrolli.
Huvitav, et ühe meetmena survestamise
vastu on sul võimalus oma hääl ära muuta
nii palju kordi kui sa tahad,
kuni kohaleminekuga valimise päevani.
Selleks lihtsalt korda seda protseduuri,
ning su uus valik asendab varasema ja
vaid kõige viimane hääl võetakse arvesse.
Hüva, selline on kontrolliprotsess.
Nüüd aga kuidas toimub häälte lugemine?
Eesti e-häälte kokku lugemine on huvitav,
sest põhimõtteliselt on püütud teha
krüptograafiline analoog
topeltümbrikuga eelhääletamisele,
mida kasutatakse paljudes riikides.
Topeltümbrikuga eelhääletamisel on sul
sisemine turvaümbrik, milles on su sedel,
ja väline ümbrik sinu nime ja allkirjaga.
Kui tuleb aeg hääled kokku lugeda,
olles kontrollinud, et sa hääletasid vaid
ühe korra ja et sul on valimisõigus,
eemaldatakse nimi ja allkiri,
ning eraldatakse sisemised turvaümbrikud,
aetakse need segi,
et neid ei saaks nimedega seostada,
avatakse siis, ja loetakse hääled kokku.
Eesti süsteemis tehakse väga sarnaselt.
Valimisserverid hoiavad hääli, kuni jõuab
aeg hääled kokku lugeda. Ja siis võetakse
digiallkirjastatud krüpteeritud sedelid,
vabastatakse need digiallkirjadest
ja kirjutatakse siis DVD-le.
Selle DVD-ga viiakse krüpteeritud hääled
füüsiliselt eraldatud võrguta masinasse,
mida hüütakse häälte lugemise serveriks,
ja vaid see saab ligi privaatvõtmele,
mida kasutatakse häälte dešifreerimiseks.
Seega on hääl krüpteeritud kogu tee sinu
kliendist kuni häälte lugemise serverini,
ja häälte lugemise server saab need
dešifreerida ja näha hääli,
kuid see ei näe mitte kunagi allkirju,
mis need hääled identifitseeriks.
Sellisel viisil püütakse hoida valimissaladust.
Häälte lugemise serveri väljundiks on lihtsalt valimistulemused.
Ehk kandidaatide häältesummad
ja võitjaks tulnud kandidaadid.
Niisiis, selline on Eesti valimisprotsess
ja oli väga huvitav teada saada, kuidas see toimib.
Pole avaldatud ingliskeelseid kirjeldusi,
mis kõike kajastaks, enne meie uurimust.
Pidime küsitlema ja uurima lähtekoodi,
kõike seda selleks, et saada aimu, mis tegelikult toimub.
[Ohud?]
Järgmine küsimus pärast süsteemi
toimimise selgeks saamist on:
millised ohud seda ähvardavad?
Tegelikult me oleme juba käsitlenud
mõningaid internetivalimiste probleeme.
Tead ju küll - siseringi rünnakud
ebaausate valimisametnike poolt,
valijate sundimine, pahavara kliendis...
Aga kes veel sooviks rünnata sellist süsteemi?
Eesti toob meelde mõned erilised näited,
sest esiteks rünnati Eestit
väga silmapaistvalt 2007. aastal
ühe kõige varajasema näitena sellest,
mida mitmed vaatlejad peavad
riikidevaheliseks kübersõjaks,
kui nad kannatasid ulatusliku
teenusetõkestusründe all riigi
infrastrukruuri vastu, rühmituste poolt,
keda seostatakse Moskvaga.
Teiseks, möödunud suvel olid Ukrainas
revolutsioonijärgsed valimised.
Ja nende kestel oli ulatuslikke ründeid
valimiste infrastruktuuri vastu.
Need valimised ei toimunud internetis,
kuid häälte tabelitesse ajamise protsess,
protsess üle kogu riigi kõigi tulemuste
kokku võtmiseks, tugines arvutivõrgule
häälte arvu vastuvõtmisel
ja kokkuvõtete internetis avaldamisel.
Kuuldavasti ründasid ka seda protsessi
rühmitused, keda seostatakse ka Venemaaga
ja kes püüdsid valimisi diskrediteerida,
ja ma lugesin,
et püüdsid isegi avaldada valetulemusi.
Kõik see sai avalikuks eelmisel suvel.
See paneb mind uskuma, et õige ohumudel
internetivalimiste jaoks peab sisaldama
kogenud riigi tasemel ründajaid,
kes võivad tahta tulemusi mõjutada.
Ja sellise riigi puhul, nagu Eesti,
kes, teate ju küll,
on Venemaaga piirnev EL ja NATO liige,
on ilmselt palju osavaid
riigi tasemel ründajaid
kes võivad tahta kaasa rääkida selle tulevastes sihtides.
Hüva! Seda ohumudelit meeles pidades
hinnakem Eesti süsteemi ülesehitust.
On kaks Eesti disaini osa,
mille kohta juba disainiga tutvumisel
võib öelda, et need on
kõhklematult usaldatavad komponendid.
Ja kui me turvalisuse puhul ütleme,
et miski on usaldatav, siis peame
silmas seda, et kui see on häkitud,
siis oleme suures jamas.
Niisiis, seda mõtleme me usaldatava all.
Need kaks komponenti on valija klient
ja häälte lugemise server.
Ja las ma ütlen teile, miks need mõlemad
on potentsiaalsed või tõsised haavatavad
kohad Eesti disaini juures.
Alustame kliendist.
Eesti valimiste klientrakendus võib
potentsiaalselt saada kompromiteeritud
kliendipoolse pahavara poolt.
Siin on lihtne pahavara disain,
mida me reaalselt laboris ka rakendasime.
Muide, nende rünnete rakendamiseks
me tekitasime oma laboratooriumisse
Eesti süsteemi täieliku koopia,
kasutades nende serveripoole lähtekoodi,
nende dokumenteeritud protseduure
ja klientrakenduse pöördkodeerimist,
et panna see suhtlema meie serveritega
ja kasutama meie võtmeid ametlike asemel.
Me seadsime oma laborisse üles
täieliku valimiste testsüsteemi
ja meil on kodulehel virtuaalmasina
tõmmised, kui keegi tahab proovida
mängida sellega oma laboris.
Igatahes, kujuta ette, et omad valimiste
klientrakendust ja oled võimeline
sellesse panema mingi pahavara.
See pahavara võib lihtsalt sekkuda
valimiste kliendi protsessi
ja varastada valija PIN koodi,
kui see valimiste käigus sisestatakse.
Hiljem, järgmisel korral kui valija
sisestab oma ID-kaardi näiteks
internetipanka minekul, siis see pahavara
saab taustal nähtamatult seda varastatud
PIN-i kasutada, et anda uus hääl.
Valija ei saa iial aimu hääle muutmisest.
Ründaja aga saab selle protseduuriga varastada ühe hääle.
Nüüd on siin kaks suurt küsimust:
kuidas nakatada kliente
ja kuidas ära petta kontrollirakendus?
Kuidas nakatada kliente?
Me peame selle jätma ettekujutuse valda,
sest meil polnud mängimiseks botnetti,
mis koosneks tuhandetest nakatunud arvutitest Eestis.
Kuid kellelgi teisel on,
ja see on üks võimalus,
mida on lihtne ette kujutada
tuhandete häälte muutmiseks.
Teine viis on näiteks, kui sa oled NSA,
sul on Zero-Day turvaauguga arvutite varu
ja sa lihtsalt ründad mõnd populaarset
veebilehte või rakendust, mida Eestis
kasutatakse, ja nakatad sellega inimeste
klientrakendused pahavaraga.
Kolmas võimalus on sokutada paheline kood
ametlikku valimisrakendusse,
mille kohta me teame, et kõik,
kes Eestis internetis valivad,
paigaldavad selle oma masinasse enne valimist.
Igatahes on mitmeid viise klientide nakatamiseks.
Kuidas ära petta kontrollirakendus?
Tuleb välja, et see pole üldse keeruline,
sest survestamisvastaste meetmete tõttu,
(tuletame meelde seda vastuolu tervikluse
ja valimissaladuse nõude vahel),
tänu neile survestamisvastastele meetmetele,
saab kontrollirakendust kasutada vaid
kuni 30 minuti jooksul pärast valimist.
Seega pärast hääle andmist on vaja vaid oodata...
Kui see ei toimi või on liiga kahtlane,
siis võime proovida ka hübriidrünnet,
mis sisaldab pahelist androidirakendust
ja valimiskliendi nakatamist.
Tänu nende platvormide lähenemisele
ei ole enam nii raske uskuda,
et keegi võib samaaegselt
ja seostatult rünnata mõlemat.
Igatahes on erinevaid viise nende
mõlema asja tegemiseks.
Me võime minna edasi ja vaadata ka serveri poolt.
Serveri poolel on süsteemi achilleuse kannaks
häälte lugemise server,
mis ainsana saab manipuleerida krüpteerimata hääli.
Ja mitte keegi ei näe kunagi neid hääli -
näha on vaid väljundid, seega,
kui häälte lugemise server petab,
võib see lihtsalt oma suva järgi öelda,
milline on valimistulemus.
Kuid nad tegid häälte lugemise serveri
manipuleerimise päris keeruliseks.
See on võrguühenduseta...
See ehitatakse enne valimisi...
See on kinni pitseeritud...
See asub kuskil turvahoidlas...
Peame arvestama, et see on üsna raske!
Seega kuidagi tuleb leida viis, kuidas
mõjutada koodi toimimist selles masinas.
Me proovisime ja lõime selleks vahendid,
et seda masinat kompromiteerida, isegi,
kui rakendati nende turvameetmeid.
Meie tööriistaahel põhineb Ken Thompsoni
"Mõtisklused usalduse usaldamisest"
pärit ideel, mis ütleb, et isegi,
kui üks süsteem on turvaline,
on selle ehitamiseks vaja teist süsteemi,
ja on vaja veel üht süsteemi,
et ehitada seda teist süsteemi.
Seega järgides seda ahelat,
jõuad sa lõpuks kohani,
millele ründajal on juurdepääs.
Oma uurimuses me leidsime selle viisi,
kuidas nad selle masina
häälte lugemise serveriks ehitasid.
See jookseb minu arvates mingil Debiani variandil.
Ja see on paigaldatud DVD-lt,
mis on kõrvetatud eraldi arendusmasinas,
mis on ehitatud enne valimisi
ja mis reaalselt laadib veebist alla
värske Debiani koopia
ja kõrvetab selle DVD-le.
Seega oletame, et me saame astuda mõned
sammud tagasi häälte lugemise serverist
ja kompromiteerime seda arendusserverit.
See on internetti ühendatud...
See on ehitatud enne seda, kui algab
valimisprotseduuride videosalvestus...
Oletame, et meil õnnestub
mingi pahavara sinna sokutada...
Niisiis ehitasime demo, kus see pahavara
nakatab selle kirjutatava paigaldus-DVD,
kasutab käomuna, et valetada ISO-tõmmise SHA-1 räsi kohta,
sest nad kontrollivad seda.
Ja siis see nakatunud DVD paigaldab mingi
tagauksekoodi häälte lugemise serverisse, kui seda ehitatakse.
Sel juhul on häälte muutmine väga lihtne.
Meil on vaja vaid sekkuda häälte
lugemise serveri koodi, mis kasutab
lisatud riistvaralist turvamoodulit
kõigi häälte dešifreerimiseks,
ja põhimõtteliselt vaadata,
mis tuleb sellelt turvamoodulilt tagasi,
ja asendada see oma eelistatud häältega.
Sel viisil võtab see umbes paraja aja,
mil turvamoodul dešifreerib õigeid hääli,
kuid tulemused on võltsitud.
Hüva! Need on kaks rünnet,
mis tuginevad pisut mõnele võimele,
mida meil pole, nagu juurdepääs
Zero-Days turvaauguga masinatele
või botnetile, või siseringi juurdepääs.
Kõik need asjad on tõelistel ründajatel siiski olemas.
Kuid võib siiski olla võimalik,
et Eesti operatiivne turvalisus on nii hea,
et neil oskuslikel ründajatel
on probleeme masinate nakatamisega.
Seega, kui hea on nende operatiivne turvalisus?
See oli suur küsimus meie töös ja miski,
millele me kulutasime palju aega
vaadates läbi videoid,
tehes intervjuusid,
et seda kõike välja selgitada.
Hüva! See mees, Eesti president, ütleb,
et nende turvalisus on parem kui Googlel.
See on siis see standard,
mille nad on endile seadnud!
See on hea, see on miski,
mille poole pürgida.
Vaatame, milline nende turvalisus tegelikult on,
tuginedes ametlikele videotele,
mis nad on avaldanud valimiste jooksul.
Hüva! See on Tarvi Martens,
ja siin, tema pea kohal, on nende WiFi võrgu SSID ja parool...
(naer ja aplaus)
Hüva! Siin ehitavad nad mingit tarkvara
ja servereid ja konfiguratsiooni
reaalsetele masinatele.
Suumime sellele ekraanile sisse!
Oh, heldust! Hästi!
Nad kasutavad mingit Windowsi jaosvara,
mida nad laadivad alla üle HTTP,
et kirjutada serverite konfifaile...
See ei paista hea!
Hästi, lähme edasi! Siin on teine arvuti,
sellel kuvatõmmisel nad testivad klientrakendust.
Suumime sisse...
Töölaud paistab päris hästi.
Üks hetk!
Mis ikoonid need siin töölaual on?
Siin on mingi pokkeriveeb...
BitTorrenti klient...
Ma arvan, et see siin on piraatmuusika...
Oh, heldust!
See pole küll puhas ja turvaline masin!
Loodan, et siin ei tehta midagi olulist!
Ohhoo!
Nad allkirjastavad digitaalselt
ametlikku valimisklienti,
mida nad kavatsevad lasta kõigil
selles riigis alla laadida
ja oma arvutisse installeerida!
Oh, issand!
See on kõige ohtlikum asi -
hoida õiget kliendiprogrammi
potentsiaalselt nakatunud masinas.
Kui keegi nakatab selle masina,
siis saab ta oma pahavara
ametlikku valimiskliendi sisse
ja levitada seda iga Eesti valijani.
Hästi! Mis veel?
Hiljem samas masinas -
Siin on Tarvi nimi...
Usun, et see on Tarvi Martensi isiklik sülearvuti...
Oh! Hüva!
Siin sätivad nad üles üht serverit.
Nad logivad sisse oma peakasutajakontole.
Sa võid siin näha nende klahvivajutusi...
(naer ja aplaus)
Hästi!
Siin sisestab keegi oma ID-kaardi PIN-i...
See siin on andmekeskuses.
See on tõesti kasulik!
See suur võti siin avab andmekeskuse ukse...
(naer)
Kas kellelgi on 3D printerit?
(naer)
Hüva!
See ei tundu just olevat selline
operatiivse turvalisuse tase,
mida meile vaja oleks,
et kaitsta riigi tasemel ründajate vastu!
Aga ei taha olla nende vastu liiga karm.
Selline operatiivse turvalisuse tase
ongi riigiasutuse IT süsteemis tüüpiline.
Kuid see pole lihtsalt mingi suvaline
valitsusasutuse infosüsteem.
See määrab, kes saab olema uus juhtkond.
See on riikliku julgeoleku seisukohast kriitiline infosüsteem!
Hästi! Veel üks asi, mis juhtus.
Neil olid viimastel valimistel mõned
asjad valesti läinud, sealhulgas lõpus,
kui tuli kopeerida ametlikud tulemused
häälte lugemise serverist välja,
siis DVD kirjutaja ei toiminud.
Ja nad vaatasid ringi, kuidas seda teha.
Oli vaja kõik tulemused välja kopeerida
ja tuua teise süsteemi, et need
digitaalselt allkirjastada ja avaldada.
Siis võttis Tarvi Martens taskust mälupulga
ja pistis häälte lugemise serverisse,
ainsasse masinasse, mis näeb antud hääli,
ning seejärel oma Windowsi sülearvutisse,
allkirjastas hääled ja avaldas need.
See siin ilmus tema Windowsi sülearvutile
kui ta pistis selle USB pulga sisse...
Te võite näha, et see on olnud kõikjal!
Sellel on ettekanne valimissüsteemist,
mille ta oli seal teinud.
See polnud puhas USB-pulk!
Seega veel üks võimalik tee pahavara
pääsuks häälte lugemise serverisse.
[Avalikustamine]
Hüva!
Seega meie hinnang oli, et Eesti süsteem
oli tõsiste turbeprobleemidega,
eriti riigi tasemel vastase suhtes,
ja nende olemasolev operatiivne
turvalisus polnud mitte kuidagi valmis
sellele vastu seisma.
Ja me olime teatavas kimbatuses,
sest olime olnud Eestis mullu oktoobris
ja valimisametnikele üldjoontes rääkinud,
et meil on need mured, ja siis lahkusime
ja saime endi jaoks laboris kinnitust.
Nüüd olid Eestis tulemas uued valimised, mais 2014.
Me teadsime seda informatsiooni.
Mida me pidime sellega peale hakkama?
Me teadsime,
et valimisametnikud olid juba veendunud,
et süsteem on igati korralik.
Seega otsustasime info avaldada,
ja õnnetuseks, kuna meil kõigil oli käsil
palju projekte, lükkus see edasi,
kuni veel lähemale uutele valimistele,
kui see oleks mulle meeldinud.
Me naasime Eestisse kõigest u 10 päeva
enne nende järgmisi valimisi,
et teavitada avalikkust sellest,
mis me olime avastanud.
Niisiis me lendasime,
saime näha Tallinna imeilusat kesklinna,
panime püsti häkkeri baaslaagri
kenas suures AirBnB majutuskohas,
kuhu kogu meeskond ära mahtus.
Ja tegutsesime edasi,
et korraldada pressikonverents
ja teavitada oma avastustest.
Me panime üles veebilehekülje,
mis võttis need, nagu mina praegu,
tavainimesele mõistetavalt kokku.
Ja avaldasime detailse tehnilise aruande,
mis avaldati ka ACM CCS konverentsil.
Nüüd reaktsioonist...
Selle mõistmiseks on Eesti poliitikast
vaja teada kõigest kaht asja.
Esiteks, seal on kaks suuremat erakonda -
Reformierakond ja Keskerakond.
Reformierakond, kes on praegu valitsev,
toetab e-valimisi, see on nende kutsikas,
see on nende rahvusliku uhkuse allikas.
Nad tahavad seda turustada mujal Euroopas
ja näidata, kui silmapaistev ja modernne Eesti on.
Keskerakond, kes on olnud riigis võimul,
on praegu opositsioonis, kuid nad juhivad
Tallinna linna, mis on olemuselt linnriik selle riigi sees.
Nemad ei salli e-valimisi, võimalik,
et seepärast, et nad kaotasid valimistel.
Võimuta jäänud parteid ikka vihkavad või
kritiseerivad valimiste tehnoloogiat,
samas võimuerakonnad ei tee seda kunagi.
Igatahes, Keskerakond on süsteemi kaua kritiseerinud,
aga Reformierakond armastab seda.
Õnnetuseks, iga meediaväljaanne Eestis
näib olevat lähedalt seotud ühe või teise erakonnaga neist kahest.
Ja nii käsitlesid kõik meie esile toodud
potentsiaalseid ründeid kas tõendina,
et e-valimised oli pettus, või siis mõne
isiku katsena e-valimisi rünnata,
kuna nad töötavat vastaserakonna heaks.
Seega sattusime kõige selle keskele,
ja see oli üsna uskumatu,
kuid mitte just eriti lõbus.
See teema oli terve nädala peauudiseks
ja püsis igaõhtuste uudiste alguses.
Ma lendasin koju lennukis,
kus inimesed minu kõrvalridades
lugesid lehtedest sellest artikleid.
See oli üks minu elu veidramaid kogemusi.
Me kohtusime ka valimisametnikega
väga ametlikul kohtumisel,
kus viibis ka nende advokaat.
Tarvi Martens tänas meid väga ja ütles,
et nad on juba kõike seda arvesse võtnud
ja probleeme pole...
Hüva!
Me pidime tegema paar napsu ka valimiste
turbespetsialistidega, kes olid kindlad,
et kõik on korras. Sest, nagu nad väitsid,
õiged inimesed ju ikkagi võitsid!
(naer)
Ma küsisin neilt, mis juhtuks, kui mingi
jubeda vea tõttu võidaks valed inimesed,
vallandaks teid kõiki ja jätkaks selle
süsteemi praegusel kujul kasutamist?
Selle peale muutusid neil näod nukraks,
ja nad ütlesid, et see oleks päris paha.
(naer)
Ent hiljem Harri Hursti,
üks meie meeskonna liige,
kes on väga suurt kasvu soome mees
ja tuntud uskumatult vägeva napsusõbrana,
läks välja tõsisemale napsutamisele
koos selle väga kena vene kutiga,
kes on e-valimiste turbepealik.
Mulle räägiti, et selle õhtusöögi käigus
tarbis kumbki mees kaks pudelit viina,
pärast mida ei saanud enam miski
tõe eest peitu jääda.
Harri teatas, et õhtu lõpuks
oli ta joonud turbeülema seest välja
peakasutaja parooli.
(aplaus)
Ja siin ta on tagasi tulemas...
(aplaus)
Veel üks viimane asi sisse pakkida.
Eesti peaminister esines teles ja ütles,
et ta oli meie kohta Facebookis uurinud,
ja me töötavat tema vastaste heaks,
et e-valimisi diskrediteerida,
sest Jason Kitkati sõbraloendis oli keegi
linnavalitsuse töötaja.
Tema sõbraloendis oli ka rahandusminister
ja tal oli ka silmapaistev Facebooki
sõbrakutse peaministrilt,
kuid ilmselt ei võtnud ta seda vastu.
Lõpuks saime mõned väga huvitavad...
Mind pole kunagi varem rünnatud teles
NATO riigi peaministri poolt, eriti
veel selle pärast, kes on minu sõbrad.
Lõpuks saime mõned huvitavad ametlikud
vastused, mis avaldati internetis Eesti valimiskomisjoni poolt.
Nad ütlevad, et kontrollirakendus avastab
kogu pahatahtliku käitumise...
Jah, me ju rääkisime sellest rakendusest...
Nad ütlevad ka, et miks varastada hääli,
kui võib varastada raha,
kui sa oled selleks kõigeks suuteline?
(naer)
Ma ei võtaks ka seda tõsiselt.
Kuid kõige üllatavam asi oli,
et Eesti Sertifitseerimiskeskus avaldas
blogipostituse, mille võite netist leida ka inglise keeles.
Postituse pealkirjaks on nad pannud:
"E-valimised on (liiga) turvalised..."
Oh, heldust!
"Korralikel kodanikel, kes hoolivad arvutipuhtusest, ei ole viiruseid...",
nagu nad väidavad!
"Arvutiriskid on e-valimiste süsteemist praktiliselt kõrvaldatud..."
Minu meeskonna kohta kirjutati:
"Nad on siin mitte tehniliselt pädeva, vaid poliitilise, kuid tehniliselt ebakompetentse sõnumi pärast..."
Oh, heldust!
Ma ei usu, et meil oleks
palju lootust veenda Eestit
muutma oma valimissüsteemi.
Siiski saame siit võtta mõned õppetunnid teistele riikidele.
Eesti internetivalimiste süsteem pole
tegelikult turvaline mitme ohtu suhtes.
Riigi tasemel tegutsejad võivad
sihikule võtta kaasaegseid riike,
kes korraldavad internetivalimisi.
See on riikliku julgeoleku küsimus, mitte IT probleem.
Seega, kui sa isegi vaid mõtled sellise
süsteemi kasutuselevõtmisest,
siis pead sa tegelema hoopis teistsuguse
ohumudeli ja kaitsetasemega.
Poliitikud, kahjuks, nagu me nägime,
võivad varjata suuri tehnilisi probleeme.
Ja ka sinu riigis,
kui sinu riik kaalub sellise süsteemi
kasutuselevõttu, palun,
ole siis sellega ettevaatlik!
Meie soovitus on, et Eesti peaks lõpetama
oma e-valimiste süsteemi kasutamise,
kuni nende fundamentaalne turvalisus paraneb!
Kuid ma loodan...
(aplaus)
Mul pole üldse...
(aplaus)
Mul pole neile eriti abi anda.
Kuid lihtsalt kokkuvõtteks -
minu jaoks on internetivalimiste
fundamentaalne probleem selles,
et me tahame valimissüsteemi,
kuhu ei sina ega mina ega meie sõbrad ega
Tarvi Martens ega Vladimir Putin ega NSA
ei saaks lihtsalt sisse häkkida
ja muuta valimistulemust.
Nii lihtne see ongi!
Me tahame demokraatiat!
(aplaus)
Ulatuslik pettus peaks olema vähemalt
sama keeruline, kui pabervalimise korral.
Ükski tehnoloogia seda siiani ei taga.
Seepärast on minu seisukoht,
kuigi olen teadlik paljulubavatest
sellealastest uuringutest,
et enne kulub veel aastakümneid,
kui see üldse kunagi juhtub,
et internetivalimised saavad
oluliste riiklike valimiste jaoks piisavalt turvaliseks.
Ja seda ei juhtu ilma fundamentaalsete
arenguteta arvutiturbes.
Tänan teid väga!
(aplaus)
Suur tänu, professor, selle väga hirmsa
ja väga huvitava ettekande eest!
Me oleme pisut üle aja läinud,
kuid õnneks on meil selle ettekande järel
esimeses saalis tulemas vaheaeg,
seega, kui teil on küsimusi,
siis võtke sappa mõne mikrofoni taha neist kaheksast.
Jah, number neli, palun!
Tänan ettekande eest! Te uurisite,
kuidas rünnata häälte lugemise serverit,
kuid kas te olete uurinud,
kas saab rünnata teist valimisserverit?
Sest selles eemaldatakse digiallkirjad,
(kui ma mäletan õigesti?),
seega see server võib DVD-le kirjutada
suvalisi krüpteeritud hääli,
(kui ma õigesti aru sain?).
Jah, see on tõesti veel üks haavatavus.
Keskendusime häälte lugemise serverile,
sest see oli meie arvates kõige huvitavam
variant sellisest ründest, aga on muidki
kohti, mis on potentsiaalselt ahvatlevad,
sealhulgas ka see.
Arvan, et see jätaks rohkem asitõendeid.
Teame ka, et kliendiga suhtlevad serverid,
mida kasutati 2013. aastal,
olid haavatavad Heartbleedi turvaaugust,
mis avastati alles mitmeid kuid hiljem.
Ma kahtlustan, et need olid haavatavad
ka Shellshocki turvaaugu poolt.
See on tõesti probleem,
kui sellist süsteemi luua,
ükskõik kui ettevaatlik sa oled.
Küsimus number kolmelt, palun!
Jah! Minu küsimus on, kas toimus ka
häälte lugemise serveri testimist?
Ma kujutan ette, et näiteks saab
teha suure kuhja DVD-sid,
kus peal teada olevad hääled,
ja siis lasta need süsteemist läbi.
Võibolla isegi valimispäeval võiks öelda,
et siin on 10 DVD-d tõeliste häältega,
ja neid juhuslikus järjekorras mitu korda
läbi lasta ja kontrollida -
kui kõik näidis DVD-d summeeruvad õigesti
igas järjekorras, siis peaks ka õiged
hääled olema korras. Midagi sellist...
Nad ei kasuta selliseid protseduure.
Arvan, et nad mõtlevad selle lisamisele.
Aga siin tulevad mängu nüansid.
Kui sa ehitad sellist asja, pead tagama,
et pahavara ei suudaks kuidagi tuvastada,
kas käib audit või õige häältelugemine.
Sest kõrvalkanalitega või salamärguandega
saab panna näidisfailidesse signaali,
mis paneb serveri neid õigesti lugema.
Seega pead olema väga hoolikas sellise
süsteemi kavandamisel.
Minu mure pole mitte niivõrd selles,
et mõnda probleemi ei saakski kõrvaldada.
Aga kõrvaldades need kõik perfektselt,
saame tulemuseks süsteemi, mida on liiga
keeruline juhtida ja administreerida.
Tulemus oleks Rube Goldbergi süsteem.
Usun, et nende süsteem ongi selline,
nagu see on, kuna vajati kompromisse,
et süsteem ehitada piisavalt odavalt
ja piisavalt lihtsalt kasutatavaks.
Me võime igat komponenti parandada,
kuid kõigi aukude sulgemine tundub
äärmiselt keeruline, vähemalt minule.
Küsimus number neljalt, palun!
Tänan väga ettekande eest!
See oli väga inspireeriv!
Tahtsin küsida, mida te arvate sellest,
kas sellised süsteemid võivad kunagi
areneda piisavalt turvaliseks, sest näen,
et turbevaldkonnas toimuvad arengud on
alati põhjustatud häkkerite poolt?
Mitte ainult, kuid nii,
nagu turvaaukude lappimine toimub
alles pärast nende avastamist,
on see võistlus kahe poole vahel,
mis paneb süsteemi arenema.
Jah! See on hea küsimus!
See on paljutõotav uurimisvaldkond -
niinimetatud "otsast otsani valija poolt kontrollitav valimine",
mis põhineb keerukal krüptograafial.
Idee seisneb selles,
et on vaja süsteemi, mis tagaks,
et sinu hääl oleks antud nii, nagu sa soovisid,
et see oleks registreeritud sellisena, nagu see anti,
et kõik hääled oleks loetud, nagu need anti,
ja et iga valija saaks seda kinnitada.
Üks viis selle saavutamiseks on avaldada
ajalehes kõigi nimed ja tehtud valikud.
Õigus? Aga loomulikult me ei taha seda,
see poleks salajane hääletamine.
Kuid mõnede keerukamate krüptoversioonide
kasutamisega võime ka seda saavutada, uskuge või mitte.
See on tõesti loogikavastane,
et sul võivad olla kõik need omadused.
Sellised süsteemid on arenduses,
ja kui oled huvitatud nende häkkimisest
ja nende paremaks tegemisest,
siis tuleks alustada nendega tutvumisest.
Kuid nende aeg pole veel tulnud -
on palju küsitavusi kasutatavuse,
protokollide turvalisuse,
rakendamise keerukuse
ja riigi tasandil toimivuse osas.
Seega on uuringutest tulenevalt lootust,
kuid arvan, et kulub veel aastakümneid,
ja seda juhul, kui asjad lähevad hästi,
enne kui saabub nende õige aeg.
See oli siiski hea küsimus!
Kas võin vahele küsida lühikese küsimuse?
Kuidas teie arvates peaksid lõppkasutajad
üldse saama selliseid süsteeme usaldada,
kui nad pole arendajad, nagu meie siin?
Neil pole võimalust kontrollida,
et ei toimu pettust.
See on tõeliselt avatud küsimus.
Ainuüksi Ameerika kontekstile mõeldes
ma ei tea, kuidas reageeriks valijad, kui
nende lemmikraadio Bandit ütleks eetris, et "Valimised oli pettus!",
ja mingi nohikust krüptograaf oponeerib,
et "Ei olnud!", ja, et ta võib seda tõestada, sest "Selle süsteemi mingi veider omadus kinnitab seda..."
Ja teate, minu arvates ei oska me
seda probleemi veel lahendada.
Mõistliku usalduse tagamine on suureks
väljakutseks igale valimistehnoloogiale.
Suur tänu!
Tänan sind!
Number ühel on küsimus!
Kui need kiipkaardid allkirjastavad TLS
teatisi ja dokumente nõudmise peale,
kas nad on tõesti kindlad, et ükski TLS
käepigistus või dokument ei pääse läbi
krüpteeritud valimissedeli pähe?
On erinevad võtmed autentimiseks
ja allkirjastamiseks, ja loodetavasti on
nad mõelnud sellisele rünnakule,
aga see on huvitav küsimus, Adam.
Me ei uurinud seda. Tegelikult ütlesime,
et avaliku võtme infrastruktuuri
turvalisus oli väljaspool uuringu skoopi.
Kuid Tarvi Martens on ka Eesti avaliku
võtme infrastruktuuri isa, seega võid
temaga selle juurutamise ja kasutamise turvalisusest rääkida.
Mulle näib, et ta ei pruugi olla sellele
küsimusele täiesti avatud, aga tänan!
Number viiel on küsimus!
Hüva, see on midagi sarnast.
Isegi kui oleks märkimisväärseid
edasiminekuid krüptograafias, siis
kuidas saaks kodanikud olla süsteemis
kindlad, kui nad ei ole krüptograafid,
kes oskaks ise kontrollida?
Ja teine asi, kui me olime lapsed,
räägiti, et meil on demokraatia,
kuid kui sa kasvad suureks, siis mõistad,
et on palju kallutatud tulemusi,
mõned hääled loevad rohkem kui teised,
ja sa pead olema poliitikateadlane,
et mõista, kuidas hääli loetakse,
ja sa pead olema krüptograaf,
et mõista, et ülelugemine oli täpne.
Kas leidub mõni inimene,
kellel on kogu see teadmine olemas?
Ma tean, ma tean! Need on väga keerulised
küsimused ja mul pole neile vastuseid.
Võin öelda, et minu lühiarvamus on,
et valijad peaks saama valimistulemusi
usaldada ilma vajaduseta usaldada
valimisametnikke või mõnd spetsiaalset
inimrühma, sealhulgas nohikud,
krüptograafid või poliitikateadlased.
Igaüks peaks saama koos sõprade, rühma,
klubi või oma erakonnaga minna
valimisprotsessi vaatlema ja veenduda.
See peaks olema selliselt kavandatud.
Ma tean, et see on probleem ja tegelikult
saame mitmel moel tehnoloogiat kasutada,
et anda inimestele võimalus usalduse suurenemiseks,
sealhulgas kontrollides elektrooniliselt pabervalimisi.
On tehtud märkimisväärne hulk uurimusi
sel teemal, mis seda võimaldaks -
ilma arenenud tehnoloogiata,
ilma arenenud krüptograafiata,
palja statistika abil anda lisakindlust,
et valimistulemus on õige.
Seega on asju,
mida me saame teha tehnoloogiaga,
kuid mul ei ole kõiki vastuseid.
Number kaks, palun!
Tere! Ma tahaksin küsida,
kas te olete kursis sellega,
kuidas Bitcoin toimib?
Kas olete kaalunud sellist krüpteerimise
ja dekrüpteerimise mehhanismi kasutamist e-valimiste puhul?
Mõned inimesed on rääkinud valimisskeemi
rajamist mõnele Bitcoini protokolli variandile.
Minu arvates on see huvitav mõte.
Ma ei tea, kas me tahame usaldada
riiklike valimiste tulemust isegi
Bitcoini ökosüsteemile, sest võib olla,
et USA presidendivalimiste tulemus
on rohkem väärt kui Bitcoini majandus?
Ma ei tea veel, on see tõsi või mitte,
kuid see on midagi, millele mõelda.
Igatahes ma arvan,
et jaotatud avalik arvepidamine,
mida Bitcoin kasutab,
on potentsiaalselt väga huvitav idee
tuleviku valimiste jaoks,
kuid see tundub üsna kaugena,
võrreldes tänase seisuga.
Veelkord number kaks, palun!
Te leidsite üsna palju
erinevaid probleeme nende
valimissüsteemi juures.
Kas te hindaksite, mis osas on need üsna
lihtsalt parandatavad, ja mis osas pigem
sellele süsteemile sünnipäraselt omased,
ja mille kõrvaldamiseks on vaja suuremat
kogu süsteemi ümberkorraldamist?
Need sünnipärased asjad kõigi selliste
süsteemide puhul on, et need põhinevad
mingi masinas jooksva koodi korrektsele
ja turvalisele toimimisele, mida valijad
ei näe, ning häältele, mida sa ei saa
oma silmaga või käega kontrollida, sest
neid töödeldakse salajas arvuti poolt.
See musta kasti omadus on miskit,
mis viib väite juurde, et kui see arvuti
on kuidagi kompromiteeritud, näiteks
läbi tarneahela rünnaku või pahavara,
mis tuleb sisse usalduse usaldamise
mõtiskluse stiilis rünnakuga,
võib see viia valimistulemuste kompromiteerimiseni.
Ja seda on raske parandada.
See on see asi, mida otsast otsani
valija poolt kontrollitav krüptograafia
püüab kunagi parandada.
Väikesed asjad, turvaaugud,
käsureale süstimine...
Jah, need on lahendamiseks lihtsad probleemid,
kuid reaalselt, kui sa valimisi korraldad
ja suur turvaauk leidub tarkvarapaketis,
millele sinu süsteem toetub,
ja mis lapiti eelmisel öösel,
ja sul pole aega, et teha teste
ja auditeerida kogu koodi,
siis oled valiku ees, kas pakkuda midagi,
mida pole testitud või pakkuda midagi,
milles on teadaolevaid turvaauke.
Ma ei tea, kuidas meie turvapaikade
välja andmise tsükliga turvamaailmas
selliste probleemidega hakkama saada.
Ma arvan, et see on midagi, kus me tõesti
vajame fundamentaalseid edusamme viisis,
kuidas me käitume arvutiturbega,
enne kui me saame sellele hea lahenduse.
Seega põhimõtteliselt te ütlete,
et pole lootustki,
et sellist süsteemi saaks olla,
ja et paber ja pliiats on ikka paremad,
kui asi puudutab valimistelt
nõutud omaduste täitmist?
Paberil ja pliiatsil on väga tore omadus:
valijana saad veenduda, kuidas su valik
registreeriti, ja teised inimesed saavad
jälgida häälte lugemise protsessi.
Meil on sadade aastate pikkune kogemus pabervalimiste pettustega,
seega ma ei ütle, et tehnoloogia ei saaks
midagi teha olukorra parandamiseks.
Me saame seda teha, kuid ma arvan,
et kõige paljulubavamad viisid
pabervalimiste parandamiseks
ei alusta paberi ära viskamisest.
Need algavad paberiga, ja siis
lisavad mõned muud tehnoloogiad,
mis suudaks jälgida, salvestada,
aidata seda paberit auditeerida,
et tagada tulemuste usaldusväärsus.
Tänan!
Seega veel kaks või kolm küsimust!
Number kuus, palun!
Kas te arvate,
et oleks võimalik kavandada süsteemi,
mis garanteeriks nii häälte tervikluse
kui ka anonüümsuse, sest ma arvan,
et need kaks ei sobi üldse kokku?
Kindlasti on need vastuolus!
Need otsast otsani kontrollitavad
krüptosüsteemid püüavadki seda teha,
kuid nagu ma ütlesin,
on neil muid probleeme - kasutatavuse ja
rakendamisega, mis pole veel lahendatud.
See on kindlasti eesmärk, kuid see teeb
sellest keerulise probleemi, ja ma arvan,
et see on midagi sellist,
mida me kõik tahaks suuta ehitada.
Me ei tea, kuidas seda suurel skaalal praktikas teha.
Me töötame selle kallal,
kuid see pole garantii, et me kunagi need
probleemid mugavalt lahendame.
Ma tahaks vaid vahele teha kiire
ja häbematu reklaami oma tudengite ja
kolleegide ettekannetele muudel teemadel, millega me tegeleme.
Muuseas saate kuulata, kuidas me kasutame
ZMap skännimise tööriista, mille tegime, et uurida Heartbleedi.
Kuidas ostsime eBayst TSA alastiskänneri
ja avastasime ründevõimalusi selle vastu.
Ja kuidas ehitame koos EFF-i ja Mozillaga
tasuta sertifitseerimisasutust, millest
saaks meie katse veebi krüpteerimiseks.
See oli häbematu reklaam, tänan, et jäite seda kuulama!
(aplaus)
Number üks, palun!
Ma tahan Teid tänada ettekande eest,
aga ka oma uuringu internetis tasuta
Coursera kursusena "Turvalisuse vajadus
digitaalses demokraatias" jagamise eest!
Seega ma tean, et te ei taha ise omale
reklaami teha ja ma teen seda teie eest.
Nüüd, et teha sellest küsimus, siis
kas on sellele tulemas ka järge?
Hästi! Tänan väga! Jah, teen ikka,
kui olete huvitatud rohkem teada saama.
Mul on tasuta 5-nädalane võrgukursus
digitaalsest valimistehnoloogiast saadaval Courseras.
See on tasuta ja toimub varsti uuesti.
Tegelikult tegelen praegu sellega,
et lasta see välja internetitöövihikuna,
kus on võimalik lihtsalt minna ja
vaadata videoloenguid omas tempos,
seega kui sa tahad näha 10 loengulist
varianti sellest ettekandest,
siis võid selle leida Courserast
või leida lingi sellele minu kodulehelt.
Tänan väga, et selle üles tõstsid!
Tänan teid kõiki!
(aplaus)
Enne viimase küsimuseni jõudmist number
neljalt, tahaksin meenutada, et palun
võtke lahkumisel kaasa oma prügi,
ja et te võite tulla ja ettekandjale
küsimusi esitada ka pärastpoole.
Seega, palun, number neli!
Minu arusaam demokraatlikest valimistest on,
et need peavad olema vabad ja privaatsed,
ning isegi kui kõik need probleemid,
mida te mainisite, lahendatakse, kas
ei jää ikkagi probleemid seoses sellega,
et kodus valimine ei taga neid printsiipe?
Kujutage ette, et üks pereliige
sunnib teisi pereliikmeid valima nii, nagu ta tahab,
sest nad ei saa valida omaette kabiinis.
Ma nõustun teiega täielikult!
See on väga-väga raske probleem,
kuidas tagada valijale turvaline
ja survestamisvaba keskkond,
kui nad valivad eemalt,
üle interneti. Seega tõesti võib vabalt
ette kujutada abikaasat või tööandjat
kedagi survestamas valima kindlal viisil.
Ja Eesti lähenemine sellele probleemile
on huvitav - lasta isikul anda uus hääl,
mis teeb survestamise küll raskemaks,
kuid ei välista seda.
Näiteks survestaja võib isiku ID-kaardi
ära võtta, kuni valimised on möödas,
et takistada tal uuesti hääletada.
Ta võib viimse minutini oodata ja sundida
vahetult valimiste lõpu eel ümber valima.
Ma usun, et see on üks raske probleem,
ja see on üks kompromissidest,
mis tuleb demokraatiapõhimõtetega teha,
kui me otsustame,
et internetivalimised on see tee,
kuhu me tahame minna.
Võib-olla on tehnoloogilisi lähenemisi,
mis võivad seda püüda parandada,
kuid ma pole selles väga kindel.
Ma arvan, et see on avatud probleem.
Vastus on arvatavasti selles,
et survestamise oht on lihtsalt see,
mis saadakse vastu mugavuse eest,
mille annab internetis hääletamine.
Tänan teid!
Tänan teid väga!
Tänan! Aplausiraund veel kord, palun!
Tänan! Tänan!
(aplaus)
Eestikeelsed subtiitrid tõlkis ja lisas Sulev Švilponis
subtitles created by c3subtitles.de in the year 2017. Join, and help us!