*rC3 aloitusmusiikki* [Translated by Miikka Kivinen (ITKST56 course assignment at JYU.FI)]
Herald: Kuten sanoimme vuosia sitten, "the force merged to main". Andy on yleisesti
tunnettu yhteisössämme. Hänen tämänkertainen puheensa on "CIA vs. WikiLeaks: pelottelun, tiedustelun
ja muiden taktiikoiden tarkastelu ja läpikäynti". Puheessaan Andyn tarkoituksena on
raportoida ja esitellä koottuna havaintoja, fyysisiä, visuaalisia ja muita
todisteita viime vuoden sattumuksista, jotka indikoivat USA:n
Central Intelligence Agency:n ja mahdollisesti muiden USA:n hallituksen
entiteettien toimivan WikiLeaksia ja sitä ympäröiviä toimijoita vastaan.
Toivottakaa tervetulleeksi, lämpimien digitaalisten aploodien kera, Andy.
Andy: OK, en tiedä kuinka digitaaliset aploodit toimivat, mutta kiitos
kuitenkin. Aluksi haluan, ja minun pitää tehdä pari asiaa selväksi, jotta
tiedätte perspektiivin käsiteltäviin asioihin. Olen työskennellyt data-
journalistina jo jonkin aikaa, käsitellen valvontaa, signaalitiedustelua
ja dataturvallisuutta. Pyöritän BuggedPlanetia, ja loin
buggedplanet.infon jo ennen Snowdenin dokumentteja. Työskentelin hetken
hänen dokumenttiensa parissa. Tämä keskustelu on kuitenkin erilainen, sillä en
puhu oppimistani asioista, vaan omista kokemuksistani. Puhun
tapahtumista, joissa olin itse kohteena. En siis välttämättä ole tässä skenaariossa
neutraalein henkilö, mutta yritän olla teknisesti mahdollisimman
tarkka. Antakaa siis anteeksi, jos olen hieman ärtyisä näistä ihmisistä. Johtuu
heidän perspektiivistään. Toiseksi, minä ja tottakai CCC
on tuonut ihmisoikeuksia esiin digi- aikakaudella jo pidemmän aikaa ja itse
olin perustamssa EDRIä, Europena Digital Rights Initiativeä varmistamaan ihmis-
oikeuksien toteutumista digitaalisessa ympäristössä. Kuitenkin, se mitä tapahtui
menee hieman digitaalisten oikeuksien yli. Se kosketti tosielämää. Vaikka olen Saksan
kansalainen ja tiedän suunnillen toiminnassa rikotut lait Saksan
lainsäädännössä, toivottaisin tervetulleeksi ihmiset, jotka auttaisivat analysoimaan
ja ymmärtämään tapahtuneen universaalien ihmisoikeuksien näkökulmasta, sillä
samanlaisia tapauksia esiintyy muissakin lainsäädännöllisissä ympäristöissä. Toinen
huomautusten slaidi, anteeksi näitä on niin paljon. Keskustelussa käsitellään
toimintoja Julianin ja WikiLeaksin ympärillä olevia tai olleita
henkilöitä tai WikiLeaksin jäseniä vastaan. Mitä ikinä kuvailenkaan täällä,
on henkilökohtaista kokemusta, joten kokonaiskuva se ei todellakaan ole.
Parhaimmillaan, kertomani on pieni osa siitä mitä tapahtuu. Mutta mikäli ette ole
vielä kuulleet Pompeon lausunnoista CIA:n johtajana, kuulette niistä nyt.
On siis melko selvää kenen ansiota nämä tapahtumat ovat olleet. Ja viimeiseksi,
muita ihmisiä tullaan mainitsemaan, mutta pidetään heidät tästä erillään eri syistä.
Kuulemme aikanaan raportteja ja muita persektiivejä tapahtuneesta.
Tässä tulee siis oma näkökulmani. Haluan kertoa teille, kuinka
tällaiseen sotkuun voi joutua siltä varalta, että joku haluaa sellaiseen.
Aikajanaa, hieman psykologiaa, sillä se on tärkeää, koska jossain vaiheessa
et vain ala olemaan paranoidi, vaan sinulla on tunne "Ei, eihän tämä voi olla totta?"
Syntyy kognitiivinen dissonanssi, kun haluaisit pysyä järjissäsi.
IT-sattumusten uusi normaali. Olemme kaikki tottuneet jo tähän, peitelty vs. avoin
Mitä tarkoitan termeillä pelottelu- tiedustelu, fyysiset tapahtumat ja niiden
vaikutus, kissa pöydälle ja "puuttuvien sukkien ongelma". Ja lopuksi
muutamia kysymyksiä. Tartutanko muita? Kuinka tällaisesta sotkusta pääsee ulos?
Eli, kuinka joutua tällaiseen kauniiseen sotkuun? Eihän se kovin kaunis olekaan.
No, hakkeriyhteisössä on muutamia ideoita jotka kaikki yleensä jakavat, eikä se ole
kaukana toimittajien yhteisöstä. Tiedon tulisi olla
vapaata. Informaation vapaa kulku on jotakuinkin edellytys maailmanrauhalle. Ja
meillä oli, ja itselläni oli tällainen mielikuva, ymmärtämisen
tiedostaminen kahdenkymmenen vuoden ajan kun WikiLeaks perustettiin vuonna
2006. Tämä ei siis ollut minulle tai kenellekkään yhteisössä
mitään uutta. Mutta WikiLeaks tuntui olevan
erittäin hyvä konsepti demokratiatestinä. Jos hallinto ei pysty työskentelemään
täysin läpinäkyvästi, kertoo se aika paljon heistä. Toki tämä on
samankaltaista, viitaten viimeiseen pointtiin, kuin journalismi. Kun
paljastat jotain, kuten korruptiota, poliitikkojen hypokritiaa,
valheita tai mitä tahansa, ei tarkoituksena ole kaverien hankkiminen.
Toki se on sitäkin osiltaan, mutta myös ihmisten ärsyttämistä. Sitä tapahtuu.
Kuitenkin tässä Julianin inspiroimassa ympäristössä, on jopa
kultturaalisia väärinymmärryksiä. Esimerkkinä sana salaliitto. Me
eurooppalaiset, vaikkapa saksalaisen hakkeriyhteisön jäsenet ovat inspiroituneet
Robert Wiltonin sanonnasta, maailma on salaliittoja täynnä ja meidän
tulisi liittyä niistä parhaimpiin. Amerikkalaisessa kontekstissa salaliitto
on lakitermi, valitettavasti. Ja kun olet amerikkalaisen kanssa ja puhut
salaliitoista, he muuttuvat erittäin hermostuneiksi. Tämä on täysin
erilainen näkökulma, sillä USA:n salaliitto tarkoittaa
ryhmiä, kuten järjestäytynyt rikollisuus tai tiedättehän, T-sana, siis
näitä eri tyypin entiteettejä. Ja se ei tietenkään ole sitä mihin haluamme
itsemme rinnastettavan. Joskus kuitenkin ajattelematta tai vahingossa vitsailemme
salaliitoista ja ihmiset väärinymmärtävät vitsin. Ja epäilen, että
tämän takia minä ja muut joutuivat sotkuun johon jouduimme.
Loppujen lopuksi journalismi ja datan käsittely, myös hakkerin
perspektiivistä on median tukemista datalla, ja niin edelleen.
Eli tässä olisi aikajana, jotta saatte käsityksen tapahtumien aikaikkunasta. Olin
noin kaksi vuosikymmentä CCC:n puhujana ja niin edelleen.
Siirryin Wau Holland Foundationiin, joka
kerää rahaa Wikileaksille noudattaen Waun ideaa
informaatiovapauden tukemisesta vuodesta 2010 lähtien. Liityin tästä vähän myöhemmin
Kun WikiLeaks alkoi julkistaa Afganistanin ja Irakin sotien lokeja ja
diplomaattikytköksiä, käynnistivät ne rikostutkimuksia ja johtivat
Bradley, nykyään Chelsea Manningin pidätykseen. Oli siis
selvää aina, että ongelmia lain kanssa on edessä,
salainen tuomioistuin on olemassa ja että amerikkalaiset eivät juuri
arvostaneet sotarikoksiensa paljastamista ja diplomaattikytköstensä löytymistä
internetistä kaikkien nähtävissä ja ymmärrettävissä.
Luonnollisesti, kun ihmiset työskentelevät projektissa,
on ihmisiä ja näin ollen virheitä. Ihmiset tekevät
huonoja asioita. En siis yritä sanoa, että kaikki oli ennen
hyvin ja vain CIA sotki asiat. Ei, ihmiset tekevät virheitä
ja nämä virheet ympäristöstä riippuen joutuvat hyödynnetyiksi, ne paisuvat
ja niin edelleen. Vuonna 2007, WikiLeaks alkoi julkistaa CIA-dokumentteja koko
sarjan verran. Vault 7-dokumentit. Nämä dokumentit kuvailevat
CIA:n teknologia- ja hyödyntämisohjelmat. Suurin osa todennäköisesti muistaa.
Jos ei, niin ne voi nyt katsoa. Ja nämä dokumentit sisälsivät työkalut, joilla CIA
pystyi tekeytymään joksikin muuksi, mukaanlukien ulkomaalaiseksi, puhumaan
eri kielillä, esimerkiksi venäjäksi, farsiksi ja niin edelleen.
Pompeo, joka siihen aikaan oli CIA:n johtaja, oli erittäin vihainen. Tästä
on kaksi viitettä, huhtikuulta 2017 ja helmikuulta 2018.
Ensimmäisessä julkissa puheessaan CIA:n johtajana, 13. huhtikuuta 2017, hän
piti puheen konferenssissa Washingtonissa ja sanoi asioita, kuten
WikiLeaks toimii kuin vihamielinen tiedustelupalvelu ja puhuu kuin
tiedustelupalvelu. Ja kutsui WikiLeaksia valtiottomaksi vihamieliseksi tiedustelupalveluksi
Niille, jotka tietävät informaatio- teknologiasta, on idea
että data on jotain, minkä pystyy teknisesti mittaamaan. Informaatio
on dataa kontekstissa ja tiedustelutieto on käsiteltyä informaatiota, jonka
perusteella voidaan muodostaa päätöksiä. Tästä näkökulmasta julkinen tiedustelupalvelu
olisi mielestäni kuin kunniatermi. Pompeo kuitenkin painotti sitä tyylillä,
joka ei ollut niinkään kunnioittava. Hän rinnasti sen enemmin
muihin valtioihin, pahoihin voimiin ja niin edelleen, koska USA:n
määritelmä tiedustelupalvelle on kaukana. Anteeksi, tarvitsen hieman
vettä... Kaukana vain tietoa keräävästä entiteetistä, sisältäen myöskin
ihmisten elämään sekaantumista ja niin edelleen. Kuitenkin, vuosi myöhemmin
helmikuussa 2018, hän päivitti samantyyppistä lausuntoaan. The Zeit
raportoi hänen sanomisiaan Munichin Security Conference Intelligence
Roundtablesta, jolloin hän sanoi erittäin ikävän lausunnon. Suurimman osan ajastaan
hän käyttää ei-valtiollisiin toimijoihin, kuten al-Qaida, ISIS,
WikiLeaks ja Hezbollah. Mikä lista. En tiedä, mitä hän tietää ja mikä sai
hänet vertaamaan näitä keskenään. Siis, Hezbollah, voin sanoa, että Berliinissä
he tuottavat herkullista halloumia ja sellaista. Mutta kyllä, he
ovat rahanpesijöitä ja epäiltyjä terroristeja joillain alueilla, tai
ainakin julistettu sellaisiksi. Mutta heidän hummus on erittäin hyvää. Kuitenkin
tämän kaiken pointtiin. Pompeo vihastui todella. Hän teki
tämän vertauksen ja näyttää valmistelleen resurssit WikiLeaksia ja
muita vastaan. Eikä tule yllätyksenä, että koska Wau Holland Foundation
rahoittaa osaa julkaisuista, myös me jouduimme
fokukseen lahjoitusten ja heille puhumisen ja
rahoituksen takia. Ennen tositapahtumiin sukeltamista, haluan
sanoa vielä sanan psykiologiasta. Kun asiat tapahtuvat sinulle,
tiedustelunäkökulmasta, on aina olemassa todistamisen
epävarmuus. Kun joku seisoo ovella tarkkaillen, kun
menet sisään tai ulos, hän ei ikinä vain katsele sinua. Hän lukee
sanomalehteä tai korjaa sähköja, vesiputkia tai
muuta sellaista. Tarkoitan siis, että hänellä on aina hyvä syy olla siellä
vaikka tosiasiallisesti se ei ole todellinen syy. Todistamisen
epävarmuus on tapa, jolla tiedustelupalvelut toimivat niin sanotusti kentällä. Eli siis
kotisi luona, kadulla, seuratessaan ja niin edelleen. Ajan kuluessa, kun
tätä tapahtuu liikaa ja näet näitä kuvioita, paranoia
ottaa vallan. Alat, tiedäthän, epäileväiseksi kaikesta mikä
tapahtuu, vaikka mitään ei tapahtuisi ja sinulla on tunne, että jotain
on vialla. Ja tämä voi olla, voisimme paranoian sijaan kutsua sitä
joissain tapauksissa tilannetietoisuudeksi sillä, jos asioita oikeasti tapahtuu
ei sillä ole mitään tekemistä hulluksi tulemisen kanssa. Kyseessä on vain
oikea havainto ympärillä tapahtuvasta. Mutta vaikka sinä ja pari kaveriasi,
jotka kokevat samaa, ymmärtävät tämän, tyttöystäväsi, kumppanisi, normaalit
ihmiset ympärilläsi eivät välttämättä ymmärrä ja luulevat sinun
tulleen hulluksi. Ja tämä hulluksi tuleminen on asia, josta täytyy aina olla
itsekriittinen, sillä saatat nähdä liikaa asioita tapahtuvan
joita ei oikeasti tapahdu, mutta toisaalta on myös
inhimmillinen ajatus, että emme halua CIA:n tyyppien olevan elämässämme. Haluamme
kaiken olevan hyvin. Ja jollain asteella, on ehkä terveellistä olla näkemättä
monstereita koko ajan. Mutta jos monsterit oikeasti ovat siellä, ja alat kieltämään
ne niiden olessa silmiesi alla, ei sekään ole terveellistä. Löysin siis itseni
tästä oudosta tilanteesta, jossa nämä kaikki ajatukset tulevat mieleen koko
ajan. Aloitan kaikkein harmittomimmasta. Eli, internet-hyökkäykset, tai
no internet-sattumukset. Sanotaan niitä IT-sattumuksiksi. Niiden
volyymin vuoksi, teen näistä vielä erillisen esitelmän tai raportin
seuraavien päivien tai viikkojen tai kuukausien aikana. Voitte pitää hauskaa.
Seuraavaksi perus käytäntöä. Laitteet, joita käytät kommunikaatioon
kohtaavat aina ongelmia, kun alat tekemään enkryptattuja
asioita ja se tapahtuu aina tiettyjen ihmisten kanssa. Se on siis... Ja
mobiililaitteet, joissa on datapalvelu. Jossain kohti kaikki alkavat kohtaamaan
ongelmia. Suuri datankäyttö, appeja katoaa, jos käytät niitä. Lopetin
niiden käytön kokokaan. Korkea virrankulutus. Vaikka et tehnyt mitään
puhelimellasi tuntikausiin, ja alat miettimään mitä on tekeillä. Okei, olemme
haudanneet heidän salaisuutensa muualle. Silti, on outoa, että akku
tyhjentyy puolessa päivässä. Konfiguroin puhelimeni käyttämään LTE:tä, jolloin se
toimi pääasiassa hyvin. Seuraavaksi, en pystynyt soittamaan normaaleja puheluita,
ja normaalilla käytöllä, yhteys laski 3G:hen, jossa enkryptatut yhteydet
alkoivat kohtaamaan ongelmia. Erilliset yhteydet, kuten VPN. Kun yritin yhdistää
VPN:ään, sain sertifikaattivirheen ja muita ongelmia. Ja toki kyseessä on
toimittajia, joiden kanssa olen yhteydessä jatkuvasti. He eivät ole
teknisiä asijantuntijoita. Heillä on Macit sun muuta. Ja heillä on hauskoja
ongelmia PGP-avainten ja PGP- setupien kanssa.
Kyllä, se voi johtua myös avoimen lähde- koodin ohjelmistosta, mutta jotain on
selkeästi tekeillä. Mutta tämä on se maailma johon olemme tottuneet. Tiedäthän,
kuten "OK, IT ei nyt toimi, salatut yhteydet kaatuvat, no, tapahtuu koko ajan"
Noin vuoden 2017 puolivälistä, kun vielä kerran tai kahdesti kuussa
lensin Julianin luokse lähetystöön, tajusin että jotain oli muuttumassa
kohtelussani rajalla. Tottakai,
he olivat vain Britannian rajavartioita. He alkoivat kyselemään hauskoja kysymyksiä
kuten "Asutko Britanniassa?", "Maassaolon tarkoitus?", "Kauan viivyt?",
"Mitä teet Britanniassa?". Ennen oli ehkä vain yksi kysymys, ei
kolmea tai neljää. Ja tärkeintä oli että huomasin hän ei edes
kuunnellut vastauksiani. Joskus hän palasi ensimmäiseen kysymykseen, kun
olin vastannut kolmanteen, joka tuntui melkoiselta limbolta. Kuin kone olisi
satunnaisesti kysynyt minulta asioita. Mutta sitten tajusin, että hän vain odotti
lupaa päästää minut menemään. Ja lupa todennäköisesti tarkoitti, että
tiimi ulkopuolella oli valmiina ottamaan minut haltuun, ja näin tapahtuikin.
Saavun Britanniaan ja ihmiset seuraavat minua koko v*tun päivän. Ei vain
lähetystöön, vaan myös sieltä pois ja niin edelleen. Kerran huomasin yhden näistä
seuraajista istumasta katutasolla katselemassa minua koko ajan, kun olin
toimistossa katutasolla. Ja koska minulla oli asiasta kokemusta manner-Euroopasta,
kuten Saksasta, kun tajusit näiden henkilöiden seuraavan sinua ja laitoit
kamerasi pöydälle tai ottamaan heistä kuvia, he katosivat erittäin nopeasti,
sillä he eivät halunneet tulla uudelleen- sijoitetuksi, paljastetuiksi
ja niin edelleen. Mutta Britit toimivat tällä kertaa täysin erilailla.
Hänellä oli aggressiivinen kehonkieli, hän yritti
vilkuilla taakseen ja niin edelleen. Se oli outoa. Samana päivänä kolmen maissa
yöllä kaverini ajoivat minut paikkaan, jossa nukuin. Yksisuuntaisella
tielläkin meitä seurasi auto.
Hänen täytyi kääntyä takaisin ja niin edelleen. Peitelty valvonta oli loppunut.
Oltiin jo pelottelun rajalla. Seuraavien kuukausien aikana, minulla
alkoi olla uusia lemppareita, mutta ei vain Englannissa, vaan muissakin maissa.
Näin kodittoman näköisiä ihmisiä kerjäämässä tai
nojailemassa rakennuksiin. Ja jossain kohti tajusin, että heidän halvat
muovipussinsa olivat vain peitteenä kameroille
zoomattuna minun suuntaani. Ja tuo tuntui
vähän, um. Ja jos tarkastelee heidän ohjeitaan näiden
tapojen osalta, jotka kyllä löytyvät internetistä, huomaa että on ero
löytämiseen tähtäävän tiedustelun, joka on kohteen löytämistä ja avoimen
tiedustelun välillä, jota kutsun pelottelutiedusteluksi. Ideana on luoda,
tässä tapauksessa minulle, ahdistunut olotila. Eli sinulla on
koko ajan tämä, tiedäthän, katsot ympärillesi ja sinulla on
käsitys, että jotain on tekeillä. Ja he haluavat, että tiedostat sen
ja se on hieman outoa. Huhtikuussa 2018, maaliskuun lopulla, toin yhden
Cryptophoineistani, tässä tapauksessa Snom 870:aan perustuvan pöytäpuhelimeni
korjattavaksi työpajallemme. Näyttö oli altistunut lämmölle ja
suli hieman. Ei mikään hirveän laadukas LCD-näyttö, joten halusin vain
vaihtaa näytön. Avasin puhelimen ja löysin kuuntelulaitteen, joka
osoittautui erittäin kehittyneeksi. Sisällä oli akku ja
suoja. Suojan takana oli moduuli joka
oli juotettu kiinni. Laitteen rauta perustui FPGA:han. 16 GB
ROM-muistia. Kokonaan passiivinen, joten en olisi löytänyt sitä millään sweepillä,
koska nauhoitus tapahtui vain, jos puhuin tuohon enkryptattuun puhelimeen ja
lähetys kytkeytyi korkealla frekvenssillä enkryptattuna signaaliin
Näette osoitteen, josta löytyy lisää kuvia. Selventääkseni, tämä
on laite, jonka löysin. Tältä se näytti aluksi. Puhelin itsessään
sisältää kaksi PGB:tä, yksi näppäimistölle ja yksi muille operaatioille.
Tämä oli modifioitu versio näppäimistön PGB:stä, jossa akku on
sinisessä, suojatussa moduulissa. Tästä saa ideaa, mitä sisällä oli.
Melko korkean luokan teknologiaa. Toki, katsoimme tarkemmin, mistä on kyse,
milloin siru on tuotettu, mitä se tekee ja niin edelleen. Mutta on
melko selvää niille, jotka ovat lukeneet Snowdenin dokumentteja,
että tämä oli eritysen tiedonkeruun palvelu. Tähän kuuluu ryhmä
nimeltä Target Access operations TAO, ja he työskentelevät yhdessä
PAG:n eli Physical Access Groupin, koska joku... ja tämä on se juttu, kuuntelulaite
ei ollut rakennettu puhelimeen ja puhelin oli tietenkin ollut lukitussa tilassa.
Täytyi kysyä itseltä, mitä oikein tapahtui? Tässä näette audion kaappauksen
liimatulla PGB:llä, joka on kiinni toisessa kontrollerissa.
Ja tässä näette vertailukuvan, oikealla näette alkuperäisen PGB
näppäimistön, jossa ei ole melkein mitään ja vasemmalla modifiouidun
version. Kaverini teki pienen diagrammin ja, noh, jätän sen vain tähän
teille. Voitte arvioida sitä myöhemmin. Lataan toki PDF:t myöhemmin. Tässä
on hieman asioita, joita ajattelin sinä aikana. Toki ensimmäinen
kysymys oli kuinka kauan laite oli siellä? Vuosia? Komponentit,
jotka tunnistimme, oli tuotettu noin... ei aiemmin kuin huhtikuussa 2013. Jos
muistatte, Snowden tuli esiin paljastuksineen 2013 keskellä. Ja olen
työskennellyt Spiegelille Snowden- dokumenttien parissa puhelimen ollessa
vieressä ja koordinoinut kaikkea sitä vuonna 2013. Teoriassa, kaikki voisi
liittyä siihen. Kuka tietää. Dimensiot, kuten ei-metrinen alkuperä ottaen huomioon
antenni toimisi noin 800 MHz alueella. Löydätte PDF:stä mainitoja
näistä ryhmistä. Puhuin ihmisille, jotka
tekevät ammatikseen kuuntelulaitteiden ja muiden löytämistä laitteista ja
huoneista ja he kertoivat kokemuksella Kylmästä sodasta tähän päivään, että
laitteen tuominen huoneeseen tai laiteeseen on melkoinen
vaiva, koska täytyy olla varma, että siitä ei jää kiinni ja
niin edelleen. Tämän vuoksi, normaali käytäntö, koska tekniikka pettää, on
asentaa ainakin kaksi kuuntelulaitetta. Ja Kylmän sodan asiantuntijat kertoivat,
että vanhemmalla sukupolvella määrä oli yhdestä kahdeksaan, koska
teknologia petti silloin usein. Tämä sai minut toki ajattelemaan
mitä muuta voisi löytyä. Mitä voisin tehdä loppujen löytämiseksi ja niin
edelleen. Onko siinä edes järkeä? Voinko suojata kaikki työhuoneeni ja onko edes
mahdollista olla varma turvallisuudesta. Ei tietenkään ole. Tämä oli siis
ensimmäinen vaikea esimerkki kognitiivisesta dissonanssista, koska
kaikki valvonta, josta sanoin "OK Julian on vaikeuksissa", en uskonut
itse liittyväni siihen mitenkään. Ja kun matkustin Englantiin, OK, minua seurataan
mutta sen kaltaisiin asioihin tottuu. Mutta että jotain, mitä voit pitää
kädessäsi joutuu IT-sattumuksen kohteeksi. Tarkoittaen siis, että kaikki
enkryptatut viestisi ovat joutuneet sala- kuunnelluksi. No, se tuntuu kurjalta.
Tätä kutsun siis yhteenotoksi kognitiivisen dissonanssin kanssa. Seuraava
aihe, josta haluan puhua on hyvin tuore. Noin puolitoista kuukautta vanha.
Ollessani Berliinissä, lähdin itseasiassa todella aikaisin aamulla hakemaan
tavaroita ruokakaupasta, nyt pandemian aikaan, kun kukaan ei vielä ole kaupassa
seitsämän tai jotain aikaan. Puoli tuntia myöhemmin tullessani takaisin, avain
ei enää käykään asuntoni oveen. Se tuntui hieman kurjalta.
Oven lukko ei ollut normaali. Kyseessä oli niin sanottu turvalukko. Kannattaa
katsoa internetistä, mikä se on. Sveitsiläinen yritys, joka tekee avaimia,
joita ei voi kuvata ja kopioida, koska elementit ovat avaimen sisällä ja mekanismi
on erittäin kehittynyt. Kuitenkin, törmäsin siis oveen ja minun
piti ensimmäiseksi soitaa lukkosepälle tai siis kaverilleni tiirikointialalta enemmin,
joka suositteli lukon ostamista. Puhuin myös lakimiehelleni, ja
tulimme siihen tulokseen, että ilmoitan asian poliisille, heidän keräämänsä
listan jatkoksi. Sitten tajusin, että minua on seurattu
sinä aamuna, mutta en kiinnittänyt asiaan huomiota, koska
kävelin, tiedättehän, autopilotilla kauppaan ja siellä oli pariskunta, joka
puhui hirveää paskaa. He varmaan kuuntelevat tätä puhetta ja muistavat sen.
Puheessa ei ollut mitään järkeä, mutta olin liian kohtelias huomauttaakseni. Ja
he olivat erittäin lähellä. Ei ollut kyse siitä minne olin menossa, vaan siitä että
en ollut kotona. He siis varmistivat, että sinä aikana, kun olin kaupassa, muut
pystyivät operoimaan. Joo, tämä on vielä keskeneräinen tutkinta. Mutta voin
kertoa, että tämä oli tapaus kognitiivi- sesta dissonanssista ja illuusiosta, jonka
haluaa luoda, tiedättehän, että en ole merkittävä henkilö tässä pelissä. Jep.
Tämä jätkä seuraa minua siellä täällä. Mutta tämä tuntui erilaiselta. Tämä ei
enää ole kivaa. Tässä hieman ideaa lukkopesästä. Kuvasta ei oikein näy
objektia, joka sinne laitettiin, ja emme ottaneet sitä ulos.
Forensiikan vuoksi. Meidän piti porata. Poliisi kävi asunnon läpi ja niin.
Joo. Taas yksi kiinnostava päivä. No, on tietysti asioita, joita kysyin
itseltäni. Oliko kyseessä edes oma lukkopesäni? Ehkä he eivät
saaneet tiirikoitua alkuperäistä lukko- pesää ja joutuivat käyttämään väkivaltaa.
He kävivät asunnossa, mitälie, laittamassa uuden kuuntelulaitteen. Mutta, koska he
eivät voineet laittaa alkuperäistä tuhottua lukkopesää takaisin, korvasivat
he sen toisella. Ja siksi avaimeni ei käynyt lukkoon. Se on vaihtoehto. Seuraava
vaihtoehto: Oliko kyseessä ansa, jotta vaihtaisin rikkinäisen lukkopesän halpaan
ja yksinkertaiseen malliin, jotta he voisivat avata sen seuraavalla kerralla?
Seuraava vaihtoehto: ehkä kyse ei ollut ovesta lainkaan. Tarkoitus oli pelästyttää
minut? Eihän se kivalta tunnu, jos et pysty oman asuntosi ovea avaamaan ja
niin edelleen. Ja ensimmäinen kysymys oli tietenkin: paljon käytin sinä päivänä
aikaa poliisin kanssa ja oven aukaisuun kaikilla eri keinoilla?
Se maksoi minulle koko päivän. Ja mitä mahdollisesti tapahtui koneilleni,
tarkoittaen tietokoneita sekä muitakin laitteita? Missä huomioni ei ollut sinä
aikana? Koska kyseessä saattoi olla vain harhautus: "pelästytetään hänet
hieman ja sillä välin teemme muita juttuja hänen toimistollaan" tai jotain
sellaista. Sitäkään ei voi poissulkea. Ja tietenkin, poliisi lähetti minulle joitain
outoja kysymyksiä. Mietin niitä vieläkin, niin kuin, pitäisikö Pompeo nimetä
epäiltynä? En ole varma, ehkä pitäisi. Keskustelen siitä lakimieheni kanssa.
Ja oliko tämä päivämäärään liittyvää? Tämä tapahtui 3. marraskuuta ja
kyseinen päivä on äänestyspäivä. Tai siis oli äänestyspäivä
Yhdysvalloissa. Ja oli jotain syytöksiä äänestyssysteemiin liittyen
joitain vuosia sitten. No, kuitenkin seuraava tapaus, tapaus numero
kolme, liittyy johonkin, mitä tapahtui siinä välissä, koska maanantaina,
päivä ennen oven tuhoamista, olin toimittanut joitain dokumentteja
Espanjaan. Ne olivat joitain laki- dokumentteja, jotka vaativat minun ja
kaverini matkaamista Espanjan lähetystöön. Annoimme asianajajalle valtuudet, sillä
nostimme syytteet myös UC Globalia vastaan josta puhuinkin viime vuonna, joka oli
aluksi vastuussa valvonnasta tai suojelusta/valvonnasta
ecuadorilaisten lähetystössä, kunnes paljastui, että he
työskentelevät Sheldon Adelsonille tai ainakin ovat kytköksissä hänen yritykseensä
Oikeudenkäynti on vielä kesken. Ja osallistumme
oikeudenkäyntiin, sillä Julianin lisäksi myö kaikkia vieraita ja niin edelleen,
vakoiltiin. Eli olin siis toimittanut dokumentit maanantaina, noin kello
kuusi, paikalliseen DHL Expressin postitoimistoon. Laitoin dokumentit
suljettuun kuoreen, jossa oli sarjanumerot ja kaikkea. Lisäksi laitoin
listan sisällöistä erilliseen valkoiseen kirjekuoreen, jonka myöskin suljin
tiedättehän, sinetillä. Ja annoin senkin postitoimistolle. He kuitenkin vaativat,
että sekin laitetaan Express-pakettiin. Se on 70 eurolla ostettava paketti, joka
saapuu kahdessa päivässä. Eli, paketit saapuivat keskiviikkona avattuina ja
espanjalaiset lakimiehet sekosivat täysin. He olivat varmoja, että kyseessä oli
sekaantuminen. Kuvasta näkee, että paketit oli leikattu auki. Kyllä, kuvassa näkyy
hauska teippi nimeltä "Zoll", mutta miksi saksan viranomaiset aukaisisivat Euroopan
sisäisen dokumenttilähetyksen? Siinä ei vain ole järkeä. Se on kyllä muiden
tarkastetavien joukossa. Teoriassa, he voivat tehdä sen, mutta tapauksessa on
joitain aspekteja. Kyseessä on lakimiehen ja asiakkaan yksityisyyden loukkaus. Siksi
lakimiehet vaativat, että asiasta tehdään rikosilmoitus. He tekivät oikein
ottaessaan kuvat lähetyksestä. Mutta olivatko asialla edes Saksan viranomaiset
vai oliko heidän teippiänsä vain käytetty muiden toimesta. Miksi lähettäessäni
tästä kaikesta sähköpostia lakimiehelleni, miksi hän ei saanut sähköpostia
ennen maanantaita, kun hän tajusi sen joutuneen roskakoriin? Myös hän
pelästyi. Puhuin toki myös DHL:lle ja teinkin asiasta pienen numeron ja he
sanoivat, että "ei, emme voi kertoa lähetyksen aukaisseita tahoja. Emme voi
kertoa kuka sen teki. Mutta jos sinulla on kysely asiasta, miksi et lähetä sitä
tullille?" Ilman, että olisivat edes kertoneet, minkä tullin kautta lähetys
kulki. Ja toki, onhan tämä kiinnostava tarina, mutta minulla on
muitakin prioriteetteja elämässä. Joten kysyn itseltäni, montako päivää
tuhlaan selvitykseen, että kuka avasi sen vitun lähetyksen. Mutta tiedättehän
taas tämä ahdistuksen olotila. Taas tämä vaiva. Ja kyseessä
on taas muistutus: me olemme perässäsi, me valvomme asioitasi, emme pidä siitä,
että nostat syytteet CIA:n peiteyritystä vastaan ja niin edelleen. Siirrytään kohti
yhteenvetoa, sillä haluamme jättää aikaa myös kysymyksille ja niin edelleen.
Haluan puhua kolmesta aspektista. Ensimmäisenä kissan nosto pöydälle
ja kadonneiden sukkien ongelma. Eli jossain kohti... en sano että olisin
ollut kokonaan vapaa ahdistuksen tilasta. Joten en myöskään tiedä, kuinka tämä
vaikuttaa mielenterveyteeni ja ihmisiin ympärilläni. Kognitiiviset toiminnot
triggeröityvät herkästi ja alat näkemään näitä asioita kaikkialla. Ja
kun peset sukkia ja joku niistä katoaa, toinen puoli
sinusta sanoo: "OK, CIA". Kuitenkin, epäilin myös petivaatteita ja
löysimmekin yhden sukista petivaatteiden sisältä. Joten, ongelma on että sukat
joutuvat joskus perurumpuun, jonka jälkeen peset jotain muuta, kuten petivaatteita
ja petivaatteet ovat erinomainen paikka piilottaa rumpuun joutuneita vaatteita,
jotka sitten joutuvat sinne ja kuivaat ne etkä edes tajua sitä ja
niin edelleen. Ja vaikkapa viihtyvyyden vuoksi sekä, tiedättehän,
aivoille pitää välillä antaa vapaata tuollaisissa tilanteissa, minulle
on OK sanoa, että CIA on kaiken takana, myös puuttuvien sukkien,
mutta kannattaa ensin epäillä niitä peti- vaatteita ja tajuta, että tämä on vitsi ja
eskapismia ja se auttaa säilyttämään mielenterveyden hieman pidempään. Mutta
pitkässä juoksussa, en tiedä. Ja se "en tiedä"-osuus tulee seuraavissa kahdessa
tulevassa kalvossa. Eli mitä pitäisi tehdä? Pitäsikö kutsua kavereitani
ja julistaa toimistoni "valvonta"- laboratorioksi? Joo, sitä on kokeiltu
ennen. Eräs teknologia, mutta nyt on kyse valvontateknologiasta, joka
valvoo minua ja kavereitani, joten se on hieman eri asia. Ja ehkä on
tärkeää olla menemättä jonkinlaiseen auto- maattivastaustilaan, kun asioita tapahtuu.
Koska ajattelin myös, että mitä ihmettä? Miksi he tekevät tämän?
Tämä maksaa heille rahaa. Tämä maksaa heille vaivaa. Pelästyttääkseen minut?
Ajattelevatko he, että olen tosissaan jossain pahassa organisaatiossa, jonka
takia he eskaloivat asioita ja minä alan heitellä USA:n lähetystöä pommeilla
tai en tiedä. Minulla ei ole käsitystä mikä heidän näkemys on, mutta yritän vain
pysyä kuin hidastettuna ja pohtia sitä. Seuraava pointti on että vaikutanko muihin?
Enkä puhu paranoiasta tai tilannetajusta, kuten itse sitä kutsuisin,
joka toki joskus jatkuu vieläkin ja joskus sitä ei enää ole. Vaan
kun puhun normaaleille ihmisille, muille journalisteille, ihmisille, joiden kanssa
teen normaaleja asioita, he vierailevat luonani ja teemme jotain sosiaalista,
normaaleja asioita, kuten ruokailemme. Ja myöhemmin, kun he soittavat minulle päivää
myöhemmin ja sanovat: puhelimeni boottasi itsensä eilen kahdesti ja
tällaisia asioita, alat ajattelemaan, että se ei ole vainoharhaisuus, joka on
tarttuvaa, vaan he eivät vain halua tietää millaisten ihmisten kanssa olen
tekemisissä ja valvoa heidänkin laitteita. He haluavat pelotella myös
heitä. Tämä ei ole kivaa. Se tarkoittaa myös sitä, että normaali tietämättömyys,
jota normaalisti voisi soveltaa ja sanoa: tietämättömyys on siunaus, pidetään vain
hauskaa ja unohdetaan tämä. Se on nyt rajoitettua. Se ei ole enää vaihtoehto.
Ja vaikka olen elänyt tällaisen stressin ja tällaisten asioiden kanssa jo
hetken, ja voin sanoa, että näin asiat nyt vain ovat, se ei tarkoita että
kaikki ympärilläsi voivat tehdä samoin. On ihmisiä, jotka kovasti
pelästyvät samanlaista tilannetta ja se luo pelkoa, vihaa, stressiä ja
niin edelleen. Se ei ole kivaa. Ja, öö, viimeinen dia, joka päättyy kysymykseen
teille: kuinka tällaisesta sotkusta pääsee pois? Eli siis, vaihtoehto yksi. Saisin
oikeat auktoriteetit pysäyttämään CIAn laittomat toimet. OK, kuulin jo naurun.
Tiedän, että tämä on naurettavaa, mutta se olisi niin kaunista. Oikeus
voittaa. Saksalaiset tai eurooppalaiset auktoriteetit käsittelisivät asian. Vihdoin
saisin eskaloitua asian Saksan julkiselle syyttäjälle eikä minun
tarvitsisi puhu Saksan tiedustelupalvelulle, sillä en ole varma
heidän hyödyllisyydestään. Ja he laittaisivat CIAn lopettamaan laittomuudet
minua ja muita vastaan tässä kauniissa unessa. Mutta, ei
kovin realistista. Ehkä vaihtoehto kaksi? Pompeo tajuaa Jeesuksen rakkauden
WikiLeaksia kohtaan ja totuuden täytyy tulla julki. Lukee sen Raamatusta. Pompeo
vaikuttaa hänen Twitteriä katsomalla johdonmukaiselta, uskoo Jeesus
Kristukseen ja niin edespäin. Joten hän tajuaa kaiken vääryyden Juliania,
WikiLeaksia ja muita asiaan liittyviä kohtaan ja lopettaa. OK,
asioita tapahtuu. Mutta onko se realistista, en tiedä. Kertokaa minulle.
Ja kolmas vaihtoehto. En tiedä. Ehkä teillä on ideoita? Ja se on kysymykseni
teille yleisölle sekä lopetukseni valmistellulle osuudelle keskustelusta.
Herald: Ja näillä sanoilla, kiitos Andylle hienosta puheesta. Olen
saanut tässä jo kysymyksiä. Kolmas vaihtoehto olisi omistaa hieno
viinitila, anteeksi. Henkilökohtaisesti... Ande: Kyllä, aivan oikein. Itseasiassa
harkitsin, että minun pitäisi tehdä jotain vuohien kanssa, alkaa maanviljeijäksi
tai teidättehän, nämä ovat vaihtoehtoja. Mutta ennen kuin luovutan ja muutan
maalle, ulkoistan ongelman yhteisölle ja katson mitä he ajattelevat
asiasta. Herald: Sillä aikaa, luulisn, että
aikaa hyvälle valkoviinille olisi, mutta sitten kysymyksiin. Olemme saaneet paljon
kysymyksiä. Ensimmäinen kysymys: Kuinka vertaisit CIAn tai muiden valvontaa
DDR:n vastaavaan. Deutche Demokratische Rebuplik
siis. Andy: No, synnyin Hampurissa Länsi-
Saksassa. Elin Itä-Saksassa, kun hallinto oli jo hajoamassa
palasiksi. Se oli siellä vain teknisesti. En siis ole paras henkilö vertaamaan.
Puhuin henkilön kanssa, joka työskenteli ulkomaan tiedustelussa
koska oli, yksinkertaistettuna toki, "muutamia" sattumuksia.
Oli tapaus, kun menin keittiööni samana päivänä, kun oveni lukko
oli hajoitettu ja löysin sinisen kumihanskan. Minulla ei ole sinisiä
kumihanskoja. Kysyn lukkosepältä ja hän sanoi, että se ei ole hänen. Ja
poliisi käytti mustia. Ja ajattelin, että mitä ihmettä? Ehkä tyypit olivat olleet
asunnossani, mitä en siis ajatellut aiemmin toisen lukon
ja poliisin tarkastuksen jälkeen. Ja sitten puhuin asiasta tämän tuntemani
henkilön kanssa. Hän on ystävällinen mies, joka työskenteli ulkomaan tiedustelussa
DDR:ssä. Ja hän sanoi jotain, että asiaa täytyy katsoa kustannustehokkuuden
näkökulmasta. Tuo muovinpalanen maksaa kymmenen senttiä, eli
ei mitään, ja se pelästyttää sinut kolmeksi kuukaudeksi. Katso kuinka
kustannustehokas se on. Ja se oli hyvä näkökulma. Hyvä pointti. Ja luulen, että
Itä-Saksan Stasi, idän tiedustelutyypit tiesivät myös
varsin hyvin eron. Ja heillä oli instrumentit kumpaankin, tiedättehän,
ohjelma sekä piilotiedusteluun, jossa kohteen ei anneta huomata,
sekä osasto "annetaan hänen tietää ja katsotaan reaktio" tai "annamme hänen
tietää koska hän tekee asioita ja haluamme lopettaa sen ja tehdä hänet
ahdistuneeksi" ja niin edelleen, pelotella ehkä, tai hänen vaimonsa pelästyy tai
tällaista. Luulen, että se on verratavissa Herald: Siistiä. Tai, ei siistiä.
Piilossa versus näkyvillä siviilikohteille Nyt, kun tiedät asiasta, häiritseekö
se vielä henkisesti? Andy: No, se mikä häiritsee välillä
on, että välillä olisi kiva olla yksin ja joskus olisi
kiva olla ajattelematta CIAn tyyppejä, minun tapauksessa suoraan naapurissa,
alapuolellani tai muualla ympäristössä. Vaan ajatella
normaaleja asioita, kuten palapelejä tai hauskan vakoojaleffan katsomista. Voi,
melkein rentouttavaa. Mutta oikeasti jossain vaiheessa se ärsyttää hieman.
Elän asian kanssa, mutta tämä 2020- ajanjakso on tietenkin vaikeuttanut tai
tehnyt matkustamisen melkein mahdottomaksi Normaalisti pakenen työtilanteeni
intensiteettiä matkoille. Ehkä voin tehdä sen tänä vuonna. Se tuntuu siis hieman
intensiivisemmältä ja ärsyttää hieman. Ja haluaisin nämä tyypit ulos
elämästäni ja tekemään jotain hyödyllistä elämällään tai jotain.
Herald: Seuraava kysymys: hän, henkilö tai olento, todennäköisesti jotain jäi
välistä. Puratko laitteitasi säännöllisesti?
Andy: En. Yleensä teen vain tavanomaisen rutiinin ja suljen ne. Tässä tapauksessa,
tiivisteessä oli ongelma lämmön kanssa. Eli olin huolimaton sen tarkastuksessa.
Pakko myöntää. Onhan sekin jotain. Jos olisi vain yksi toimisto, sen voisi tehdä.
Työskentelen kuitenkin useissa maanosissa, josta tulikin sitten pienoinen
ongelma. Eli kyllä, sinettejä ja kassakaappeja täytyy olla kaikkialla, blaa
blaa. Mutta sittenkin, Pompeo näyttää oikeuttaneen tai saaneen
käskyn tehdä nämä asiat kustannuksista riippumatta. Ja odotukseni saada
yksityinen tai turvallinen kommunikointi- kanava on hyvin pieni, ottaen tämän
huomioon. Cryptophonen enkryptaus oli selkeästi hyvä. Eivät he
muuten olisi nähneet vaivaa rakentaa jotain sen sisälle. Loppujen lopuksi
sillä on sama vaikutus. Se on puhelin, se on
laite, se on huoneessa. Huoneessa on ikkunat. Olemme nähneet mitä lähetystön
ikkunoille on tehty ja niin edelleen. Joten, turvallisuus. Erittäin kiva
idea, mutta sitä ei oikeasti ole olemassa. Herald: Joo. Annatko ikinä muutamia
kolikoita kodittoman näköisille ihmisille tehdäksesi vasta-ahdistelua tai hyvän teon
mikäli he eivät ole CIA:sta? Andy: Joo se on... Minulla oli tämä yksi
tilanne, jossa odotin jotakuta tällaisella kauppakadulla ja
näin jotain outoa tässä tyypissä. Mutta, kun näin hänen kameransa,
hän myöskin kiirehti pakoon. Joten, ei, en antanut heille rahaa. Toinen
tilanne... Ei mutta tuo on hyvä idea. Mitä aloin tekemään, oli
pitää aina kameraa mukanani. Se osoittautui tärkeimmäksi keinoksi
dokumentoida asioita. Ja muutenkin suurin osa, brittejä lukuunottamatta, eivät pidä
heidän kuvaamisestaan. Ja mielenkiintoista on,
että normaalit ihmiset tajuavat, että heitä kuvataan, mutta nämä tyypit
esittävät, että eivät huomaisi sitä. Ja he, tiedättehän, käyttävät liikaa
energiaa pois katsomiseen tai ovat sitten erittäin häiriintyneitä ja lähtevät
pois. Herald: Eli paras ratkaisu olisi
pitää suurinta kameraa käden ulottuvilla koko ajan.
Andy: Muotoillaan tämä näin: en ole ollut valvontatelnologian suurin
fani, etenkään CCTV:n, suurimman osan elämästäni. Mutta alan pitämään
CCTV:n pitämisestä jossain omassa ympäristössäni. Anteeksi vain.
Kompromissejä kuitenkin voi tehdä, kuten valvoa jalkoja tai muita alueita, joissa
ei tarvita kasvoja. Jos tarvitset kasvot, on vaihtoehtoja.
Herald: Ja silti, analoginen valokuvaus on hieno asia. Henkilökohtainen
mielipiteeni. Öö, ehkä haluat, ehkä voit, ehkä et voi puhua siitä. Käytätkö
mitään vastakeinoja, joista haluaisit tai voit puhua?
Andy: No, tietenkään en halua puhua siitä. Mutta toki...
Mutta mietin itsekseni, miksi nämä melko intensiiviset asiat tapahtuivat?
Mietin oliko se ajanjaksosta johtuvaa? Olinko se minä persoonana? Se voi
johtua myös tässä hauskassa skenessä olemisesta. Toki, olen oppinut, tarkoitan
tiedän tiirikointityyppejä, olen aina panostanut hyviin lukkoihin heidän
neuvojensa perusteella ja tiedän kuinka helppoa se muuten olisi. Ja kryptauksen
käyttäminen ei johtunut asioiden piilottelusta, vaan se oli vain hyvä
käytäntö yksityisyyden ja toimien suojaamiseksi. Minulle oli siis normaalia
vuosien ajan toimia niin. Ja ehkä se teki minusta muihin verrattuna
kiinnostavan kohteen. En tiedä. Saan tietää joku päivä. Mielestäni kaikkien
tähän liittyvien olisi hyvä miettiä kolmea turvallisuuden aspektia: fyysinen
turvallisuus, enkryptaus ja tavat, joilla voi saada selville, jos jotain
on pengottu. Herald: Kyllä
Andy: Eikä se välttämättä ole monitorointia. Se voi toki auttaa,
mutta toisaalta, hekin osaavat toimia valvontasysteemien
kanssa. Herald: Kuten fyysiset tarkisteet?
Seuraava kysymys: kysytkö rajalla olevilta poliiselta, onko kaikki nyt
valmiina? Andy: No, Britannian raja,
viitaten todennäköisesti siihen. En matkusta Britanniaan enää. Päätin, että
Julianin käsittelyn jälkeen en enää pidä siitä paikasta. En ikinä voinut
hyvin siellä. Ja itseasiassa, unohdin ehkä mainita, että tällaisen rajalla
tapahtuneen kohtelun jälkeen, aloin myös välttämään nukkumista Britanniassa. Tein
päiväreissuja joskus, lentääkseni päivän viimeisellä koneella maasta. Lensin
Zurichiin, koska se oli myöhäislento Zurichiin ja seuraavana aamuna sitten
Berliiniin. Tunsin oloni paljon paremmaksi Zurichin hotellin baarissa kuin
Lontoon keskustassa. Joo, tämä niin sanottu erityissuhde
UK:n ja USA:n tiedustelun välillä.
Herald: Kyllä. Nukkumisesta puheen ollen, tai tässä tapauksessa asunnostasi,
kysymys olisi: toisiko jokin esimerkiksi kodin valvontajärjestelmä
mielenrauhaa? Andy: No, se on
vain väärän toivon tuomista, eikö? Tarkoitan, en ole sellaisen suuri
fani. Mutta toki, päivän päätteeksi piti kuitenkin tarkastaa lukot
ovesta ja niin edelleem, mitä voin tehdä asioiden tallentamiseksi ja huomaamiseksi.
Mutta se ei ole hauskaa. En tiedä. Tarkoitan, lopulta alat tekemään
tuollaisia asioita. Mutta se ei ole tapa, jolla täällä kuuluisi elää.
Herald: Kyllä, kyllä. Se on hienoinen kompromissi, mitä vastaan. Ja niin...
Andy: Tarkoitan, olen siis Saksan kansalainen. Tekemiseni on
suojattu perustuslaissa. Asun hallinto- korttelissa Berliinissä. Täällä
on melko turvallista. Mutta tiedäthän, kavereita muissa paikoissa, tilanteissa,
heidän elämänsä on täysin erilaista ja se huolestuttaa minua enemmän. Se, että
olen jotakuinkin hyvässä, turvallisessa asemassa. Siksi voin puhua
näistä asioista. Mutta minulla on kavereita paljon pahemmissa tilanteissa ja he eivät
ole varmoja, voivatko he puhua, jotta asiat eivät eskaloituisi. Ja se on tosi
vaikea valinta tehdä, ehkä. Herald: Kyllä, todellakin. Tästä pääsemme
toiseen kysymykseen. Ja tämä on täydellinen kohta mainita asia.
Mitä voimme tehdä auttaaksemme sinua pääsemään ulos tästä? Ja mitä voimme tehdä
yleisesti? Andy: Vaikka arvostan kovasti
kysymystä, en usko, että minulla on hyvää vastausta. Mutta luulen, että haluaisin
keskustella ihmisten kanssa keinoista. Tällä hetkellä työskentelen
poliisin, lakimiesten ja Spiegelin kanssa, ja he löysivätkin joitain keinoja, joilla
asiaa voi ehkä tuoda julki. Mutta näyttää sille, että ainakin Julianin
tilanteessa asiat ovat eskaloituneet liikaa ja kaikki liittyy hieman toisiinsa.
Hyvää vastausta ei siis ole tällä hetkellä, mutta hyvä idea on
keskustella lisää ja ehkäpä tunnistaa muita, jotka ovat jonkinlaisessa
riskitilanteessa tapahtuneiden asioiden johdosta. Ja niin, toivottavasti sain
näytettyä, että ei ole hankalaa joutua tällaiseen sotkuun. Se - se vain tapahtuu.
Herald: Kyllä, ja keskustelusta puheen ollen, mainitsit aiemmin, että oli iso
sininen nappi, josta voi keskustella myöhemmin. Sen löytää 2D-alueelta
Whistleblower Wikistä, eikö vain? Andy: Kyllä, teltassa itseasiassa, minulle
sanottiin. Teltassa on URL isoon siniseen nappiin tai jotenkin se on linkattu
siellä. Herald: Eli siis, menkää tutkimaan
2D-maailmaa ja toki, paljastaja-telttaa. Meillä on vielä muutamia
minuutteja jäljellä. Kuinka voit henkisesti? Oliko sinulla metodeja pään
kylmänä pitämiseksi vai sekositko? Andy: Hyvä kysymys. Öö, juon
liikaa vodkaa, mutta yritän pitää sen aisoissa. Öö, sanotaan
näin. Ongelma on, että vaikka tässä skenessä ihmisillä on
jo raaka ymmärrys tällaisista asioista. Haluaisin kuitenkin olla
tekemisissä ihmisten kanssa, joilla ei ole tekemistä IT:n, tuvallisuuden ja näiden
kanssa. Niin sanottujen normaalien. Joskus on virkistävää olla heidän kanssaan
mutta kyky ymmärtää asiaa on rajallinen. Uskon, että
muut näkevät paremmin, kuinka voin henkisesti. Yritän pitää pääni pystyssä
ja löytää hyvän ulospääsyn, mutta jos jollain on hyvä idea, olen pelkkänä
korvana ja katson mikä on mahdollista. Herald: Tässä tapauksessa voin palata
siihen viinitilaan ja on mahtavaa työskennellä siellä myöhään syksyllä.
Andy: Okei, jopa pandemian aikaan. OK, täytyy vain löytää keino päästä sinne.
Herald: Se on ulkona ja paljon etäisyyttä muihin ihmisiin. Uskon, että
se toimii. Viimeinen kysymys: Puna- vai valkoviini?
Andy: Puna. Punaviini. Herald: Punaviini.
Andy: Todellakin. Ja kiitos tästä kaikesta. Vielä huomauttaakseni,
meidän täytyy työskennellä Julianin vapauttamiseksi ja muiden, jotka ovat
tässä sotkussa, eivätkä voi puhua. Arvostan mahdollisuutta puhua teille,
mutta kyse on myös muista. Ja pyritään saamaan Julian ulos, kiitos. Ulos
siitä paskasta. Herald: Näiden hienojen sanojen myötä,
Andy, kiitos ajastasi. Kiitos täällä etäkaaoksessa olosta. Kuten mainittu,
meillä on vielä mahdollisuus esittää kysymyksiä Paljastaja-teltalla. Ja
tämän myötä, hyvää loppupäivää. Yritä rentoutua ja nähdään ensi kerralla.
Andy: Hyvästi
*loppumusiikki*
[Translated by Miikka Kivinen (ITKST56 course assignment at JYU.FI)]